УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 січня 2022 року
м. Київ
справа № 376/249/20
провадження № 51-6197ск21
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянув касаційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року.
Суть питання
Як слідує з долучених до касаційної скарги копій судових рішень, ухвалою Сквирського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року задоволено клопотання прокурора та закрито кримінальне провадження № 12015110260000485 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 Кримінального кодексу України (далі – КК України), на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України), у зв`язку з не встановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, та закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Не погоджуючись з рішенням місцевого суду, представник потерпілого оскаржив його до апеляційного суду.
Київський апеляційний суд ухвалою від 30 вересня 2021 року залишив ухвалу місцевого суду без змін. 
У касаційній скарзі представник потерпілого, посилаючись на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить прийняти рішення, яким відмовити прокурору у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження № 12015110260000485.
На обґрунтування своїх вимог указує, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив клопотання прокурора та закрив кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України. Зазначає про неналежне розслідування даної справи, та вважає що кваліфікацію кримінального правопорушення встановлено невірно. На його думку дії вчиненого кримінального правопорушення необхідно було кваліфікувати за ч. 2 ст. 364 КК України, що виключає підставу для закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності. Вказує на те, що суд апеляційної інстанції належним чином не проаналізував доводів його апеляційної скарги. 
Встановлені обставини та мотиви Верховного Суду
Згідно зі ч. 1 ст. 433 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України) суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.
Виходячи з положень ч. 1 ст. 412 КПК України, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Згідно п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо не встановлено особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
Відповідно до ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: два роки — у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки — у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років — у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини; десять років — у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років — у разі вчинення особливо тяжкого злочину.
Згідно з абз. 4. ч. 4 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 3-1 частини першої цієї статті, здійснюється судом за клопотанням прокурора.
Зі змісту оскаржуваних судових рішень слідує, що прокурор звернувся до Сквирського районного суду Київської області з клопотанням про закриття кримінального провадження № 12015110260000485 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення та закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності.
Як видно з копій судових рішень, жодна з осіб у цьому кримінальному провадженні в якості підозрюваного допитана не була, повідомлення про підозру нікому не вручено, обвинувальний акт не складено та до суду не направлено, тобто не встановлено особу, яка вчинила кримінальні правопорушення.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, законом України про кримінальну відповідальність не віднесене до тяжких чи особливо тяжких злочинів проти життя чи здоров`я особи або злочинів, за які згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі.
За змістом ст. 284 КПК України умовами для закриття кримінального провадження за вказаною підставою є наявність визначених законом умов для закриття кримінального провадження та відповідне клопотання прокурора. При цьому, за наявності всіх визначених законом вимог, закриття кримінального провадження є обов`язком суду.
Тому, оскільки особу, яка вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 366 КК України, органом досудового розслідування не встановлено, при цьому, строк давності притягнення до кримінальної відповідальності закінчився і дане кримінальне правопорушення відноситься до злочину невеликої тяжкості, з моменту вчинення злочину минуло більше п`яти років (подія мала місце 12 серпня 2015 року), суд прийняв правильне рішення про задоволення клопотання прокурора та закрив кримінальне провадження на підставі п. 3-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.
Переглянувши ухвалу місцевого суду в апеляційному порядку, апеляційний суд дав належну оцінку доводам апеляційної скарги представника потерпілого, які є аналогічними доводам касаційної скарги, та, вказавши відповідні мотиви, обґрунтовано залишив ухвалу місцевого суду без змін, зазначивши в своїй ухвалі підстави прийняття такого рішення. 
Доводи представника потерпілого щодо передчасного закриття кримінального провадження у зв`язку із невірною, на його думку, кваліфікацією кримінального правопорушення, Верховний Суд вважає безпідставними, оскільки суд першої інстанції розглянув клопотання прокурора про закриття кримінального провадження в межах правової кваліфікації за ч. 1 ст. 366 КК України, за якою проводилось досудове розслідування.
Таким чином, касаційна скарга представника потерпілого не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність ухвали Сквирського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року та ухвали Київського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року.
Оскаржувані судові рішення є законними, обґрунтованими та належним чином вмотивовані, адже в повній мірі відповідають вимогам ст. 370 КПК України, а ухвала апеляційного суду – ще й вимогам ст. 419 КПК України, тому доводи представника потерпілого в цій частині теж є безпідставними.
Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає. 
Таким чином, оскільки з касаційної скарги та наданих до неї судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає, Верховний Суд відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України вважає, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити. 
На цих підставах Верховний Суд постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 , на ухвалу Сквирського районного суду Київської області від 16 липня 2021 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 30 вересня 2021 року.
Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                                 ОСОБА_3