Ухвала
Іменем України
 
23 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 490/5792/20
провадження № 61-2309ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,
 
розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 09 листопада 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 12 січня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Чернікова Олена Євгеніївна, про зміну черговості одержання права на спадкування,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, в якому просила визнати за нею право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 разом зі спадкоємцями першої черги.
 
Позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що у квітні 2020 року вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 її внука ОСОБА_3 . В подальшому вона дізналася, що відповідач, який є батьком померлого ОСОБА_3 , тобто спадкоємцем першої черги, також подав заяву про прийняття спадщини. Спадковим майном є квартира АДРЕСА_1 , що з 01 липня 1994 року належала матері спадкодавця - ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відносини спадкодавця з батьками, які зловживали алкогольними напоями, були складними, тому вона з п`ятирічного віку займалася його вихованням та матеріальним забезпеченням. ОСОБА_3 постійно проживав з нею у квартирі АДРЕСА_2 до досягнення повноліття. Після смерті матері внук не мав постійного місця роботи і стабільного доходу, тому вона несла всі витрати з утримання квартири, сплачувала за його навчання, придбавала йому їжу, одяг, ліки. З 2002 року внук став зловживати алкогольними напоями та наркотичними засобами, з 2006 року до 2018 року перебував на обліку в Комунальному підприємстві «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я». Під час лікування вона купувала йому ліки, готувала дієтичну їжу. За її підтримки, зокрема фінансової, внук неодноразово лікувався від алкогольної залежності, останній раз у 2019 році. Внук був неспроможний самостійно забезпечувати себе та свої потреби, оскільки перебував або у хронічному запої, або після медикаментозного лікування та потребував стороннього догляду. Її допомога протягом всіх років хвороби була основним засобом його існування, через безпорадний стан внаслідок хвороби він не мав можливості працювати та забезпечувати себе. До того ж нею здійснено поховання внука, у зв`язку з чим були понесені значні витрати. Натомість відповідач, знаючи про хронічні захворювання сина, підбурював його до систематичного зловживання спиртними напоями.
 
Рішенням Центрального районного суду міста Миколаєва від 09 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 12 січня 2022 року, в задоволені позову відмовлено.
 
Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що з наданих позивачем доказів неможливо встановити перебування ОСОБА_3 в безпорадному стані. Доказів того, що померлий ОСОБА_3 не міг протягом тривалого часу самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду, матеріали справи не містять. Судово-медична експертиза у справі не проводилася. Допитані свідки також не підтвердили зазначену обставину. Отже, встановлені дійсні обставини справи не свідчать про безпорадний стан ОСОБА_3 . Крім цього, спадкоємець за законом може вимагати в суді права на спадкування в тому разі, якщо він не лише опікувався над спадкодавцем, а й матеріально забезпечував та надавав іншу допомогу, тобто вчиняв дії, значно ширші за своїм змістом, ніж «утримання». Допитані свідки не повідомили достовірних фактів щодо обсягів постійного матеріального забезпечення позивачем ОСОБА_3 та те, що допомога бабусі була його основним джерелом існування. Зміна черговості одержання права на спадкування - це виняток з правила, що застосовується лише тоді, коли в судовому порядку належним чином встановлено всі обставини, передбачені частиною другою статті 1259 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), на підставі яких суд вправі ухвалити відповідне рішення. За встановлених обставин правові підстави для застосування статті 1259 ЦК України та зміни черговості на одержання права на спадкування ОСОБА_1 з другої на першу чергу відсутні. 
 
08 лютого 2022 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 09 листопада 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 12 січня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
 
Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що суди не врахували, що все доросле життя внука вона надавала йому як моральну, так і майнову допомогу, вживала заходів щодо його лікування та намагалася знайти йому роботу. Її допомога протягом всіх років хвороби внука була основним засобом його існування. Після смерті внука вона здійснила його поховання. Суди також не дали оцінки хронічному вживанню внуком алкогольних напоїв та не врахували, що алкогольна залежність є хворобою. Подібний висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 127/9778/17. Безпорадний стан - це стан, при якому людина не може самостійно вживати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадний стан ОСОБА_3 полягав у неспроможності самостійно забезпечувати свої потреби та своїми силами забезпечити умови свого життя, у зв`язку з чим ОСОБА_3 потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Також суди не врахували правових висновків щодо визначення безпорадного стану, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року у справі № 713/1528/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 142/287/18, від 20 січня 2021 року у справі № 385/878/19. Вживання алкоголю для спадкодавця було тяжкою хворобою, яка перебувала в прямому причинному зв`язку з його безпорадним станом.
 
Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої та абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).
 
Встановлено, що ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є рідним внуком позивача у справі (з боку матері) та рідним сином відповідача у справі. Причиною смерті ОСОБА_3 є «серцево-легенева недостатність, кардіоміопатія».
 
Оплату послуг з поховання ОСОБА_3 проводила донька позивача - рідна тітка померлого ОСОБА_3 ОСОБА_5 .
 
Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена у приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Чернікової О. Є. Із заявами про прийняття спадщини в установлений шестимісячний строк звернулися ОСОБА_1 і ОСОБА_2 . 
 
Згідно з листом приватного нотаріуса від 19 травня 2020 року ОСОБА_1 було роз`яснено про неможливість видачі їй свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим, що вона є спадкоємцем другої черги, а із заявою про прийняття спадщини звернувся спадкоємець першої черги - батько спадкодавця.
 
Квартира АДРЕСА_3 належала ОСОБА_3 на підставі рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 20 серпня 2004 року, яким визнано право власності ОСОБА_3 на вказану квартиру в порядку спадкування після смерті матері ОСОБА_4 .
 
ОСОБА_1 проживає у квартирі АДРЕСА_2 .
 
З раннього дитинства ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за адресою проживання ОСОБА_1 .
 
В повнолітньому віці після служби в армії (у 2002-2003 роках) ОСОБА_3 був вже зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , за місцем реєстрації своєї матері ОСОБА_4 , яка померла у 2002 році.
 
Згідно з актом про проживання від 10 серпня 2020 року, підписаним сусідами позивача (які проживають у квартирах АДРЕСА_5 ), ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_2 , з 1998 року по 10 березня 2020 року.
 
Згідно актом про проживання від 01 грудня 2020 року, підписаним сусідами за адресою: АДРЕСА_4 , ОСОБА_3 проживав за адресою: АДРЕСА_4 із січня 2000 року по 15 березня 2020 року.
 
ОСОБА_3  періодично з 2006 року по 2019 рік проходив лікування від алкогольної та наркотичної залежності, зокрема перебував на обліку в Комунальному некомерційному підприємстві «Миколаївський обласний центр психічного здоров`я» (по 30 липня 2018 року).
 
Згідно з показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з дитинства ОСОБА_3 проживав у бабусі, його батьки зловживали спиртними напоями. Ним опікувалася повністю бабуся. Після того, як він повернувся з армії, він жив у квартирі матері, та періодично у квартирі бабусі (позивача), дуже часто його бачили в стані алкогольного сп`яніння, він кодувався від залежності у 2010 та у 2019 роках, але це йому не допомогло, він постійно вимагав у позивача гроші на спиртні напої та їжу. 
 
За показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ОСОБА_3 постійно проживав у квартирі на АДРЕСА_4 , дійсно часто відвідував бабусю (позивача), але для того, щоб їй допомогти. Приблизно до 2014-2016 років у нього був свій автомобіль, він їздив на роботу, останнім часом працював у службі охорони на якомусь ринку, не був залежним від алкоголю, якщо і зловживав спиртними напоями, то по вихідних. Він самостійно обслуговував себе і власними силами заробляв на життя.
 
10 березня 2020 року ОСОБА_3 самостійно у відділенні банку оформив кредитний договір та отримав кредитну картку з лімітом кредитних коштів до 20 000 грн, в анкеті зазначив свій місячний дохід в розмірі 12 000 грн, про що свідчить підписані ним документи та фотокартка з кредитною карткою в руках у відділенні банку.
 
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
 
Системне тлумачення положень статей 1258, 1259 та інших положень книги 6 ЦК України дозволяє стверджувати про необхідність розмежовувати такі правові конструкції як «одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) та «зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом». «Одержання права на спадкування наступною чергою» (частина друга статті 1258 ЦК України) стосується другої- п`ятої черг і пов`язується з такими негативними юридичними фактами як: відсутність спадкоємців попередньої черги; усунення спадкоємців попередньої черги від права на спадкування; неприйняття спадкоємцями попередньої черги спадщини; відмова від прийняття спадщини.
 
На зміну суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом в межах певної черги впливають такі юридичні факти як: зміна черговості на підставі договору або рішення суду (стаття 1259 ЦК України); застосування правил про право представлення (стаття 1266 ЦК України); відмова спадкоємця від прийняття спадщини на користь іншого спадкоємця за законом (частина друга статті 1274 ЦК України); спадкова трансмісія (стаття 1276 ЦК України); збереження правового зв`язку при усиновленні (частина третя статті 1260 ЦК України). Зміна суб`єктного складу осіб, які набувають право на спадкування за законом стосується першої- п`ятої черги.
 
Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі № 304/1648/14-ц (провадження № 61-6953св18).
 
Відповідно до частини другої статті 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
 
Підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність таких юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення такого позову необхідна наявність всіх п`яти вищезазначених обставин.
 
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду                        від 26 вересня 2019 року у справі № 521/6358/17 (провадження № 61-11757св19), від 27 травня 2020 року у справі № 755/8930/18 (провадження № 61-14692св18) та від 18 червня 2020 року у справі № 565/1046/16-ц (провадження № 61-35423св18), від 19 квітня 2021 року у справі № 234/7861/18 (провадження № 61-1578св20).
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 234/7861/18 (провадження № 61-1578св20) зазначено, що під безпорадним станом необхідно розуміти стан особи, зумовлений віком, тяжкою хворою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 127/9778/17 (провадження № 61-3706св19) вказано, що безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю). Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що з наданих позивачем доказів неможливо встановити перебування ОСОБА_3 в безпорадному стані. Доказів того, що померлий ОСОБА_3 не міг протягом тривалого часу самостійно забезпечити умови свого життя та потребував стороннього догляду, матеріали справи не містять. Судово-медична експертиза у справі не проводилася.
 
Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
 
Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
 
Встановивши, що ОСОБА_1 не довела факту надання нею матеріальної допомоги спадкодавцю протягом тривалого часу і що така допомога була основним джерелом його існування, а надані нею докази не містять відомостей про безпорадний стан спадкодавця і його неможливість здійснювати звичайні речі та догляд за собою, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позову.
 
Такі висновки судів узгоджуються з вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду та відповідають обставинам справи.
 
При цьому суди обґрунтовано вказали на те, що в медичних документах не міститься даних, які б підтверджували факт перебування спадкодавця в безпорадному стані, а судово-медична експертиза у справі не проводилася.
 
Також суди дали оцінку показанням свідків у справі, зазначивши, що виховання ОСОБА_3 і його проживання за адресою позивача до досягнення повноліття, а також надання йому матеріальної допомоги не створюють юридичний склад, передбачений частиною другою статті 1259 ЦК України.
 
Висновки судів попередніх інстанцій не суперечать правовими висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 24 червня 2020 року у справі № 127/9778/17, на яку послалася заявник в касаційній скарзі. Обґрунтування касаційної скарги в частині неврахування судами правових висновків цієї постанови стосується питання доказування у справі № 127/9778/17, в якій наявний висновок судово-психіатричної експертизи, згідно з яким спадкодавець не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Однак суди попередніх інстанцій у справі № 127/9778/17 в порушення вимог статей 81, 89 ЦПК України не оцінили вказаний доказ. Натомість в цій справі судами попередніх інстанцій встановлено, що  позивачем на надано медичних документів, які б підтверджували факт перебування спадкодавця в безпорадному стані, а судово-медична експертиза не проводилася.
 
Доводи заявника про неврахування судами попередніх інстанцій правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 18 липня 2018 року у справі № 713/1528/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 142/287/18, від 20 січня 2021 року у справі № 385/878/19, також є неспроможними, так як висновки судів попередніх інстанцій в цій справі не суперечать правовим висновкам, викладеним у вказаних постановах, а навпаки - узгоджуються з ними. Так, у вказаних постановах відображені висновки щодо застосування частини другої статті 1259 ЦК України, які застосовані судами попередніх інстанцій в цій в оскаржуваних судових рішеннях, а саме: підставами для задоволення позову щодо зміни черговості одержання спадкоємцями за законом права на спадкування є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкоємцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами, тощо); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Наведені правові висновки відображені в оскаржуваному судовому рішенні місцевого суду, яке було залишене без змін після апеляційного перегляду справи. Доводи касаційної скарги не свідчать про застосування судами попередніх інстанцій частини другої статті 1259 ЦК України без урахування висновків щодо її застосування, викладених у вищевказаних постановах Верховного Суду.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками апеляційного суду щодо встановлення обставин справи та оцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України перебуває поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77-80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
 
Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до таких висновків.
 
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).
 
Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
 
Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Центрального районного суду міста Миколаєва від 09 листопада 2021 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 12 січня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Чернікова Олена Євгеніївна, про зміну черговості одержання права на спадкування.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:	В. А. Стрільчук   В. М. Ігнатенко	
 	 	
 	С. О. Карпенко