Справа № 1712/1003/12 	Головуючий у 1 інстанції: Феськов П. В. 	
Провадження № 22-ц/802/278/22  Категорія: 39 	  Доповідач: Матвійчук  Л. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
10 березня 2022 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Матвійчук Л. В.,
суддів - Федонюк С. Ю., Осіпука В. В.,
з участю секретаря судового засідання - Савчук О. В.,
представника позивача - Домальчука Р. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2020 року,

                                          В С Т А Н О В И В:

У червні 2012 року Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи вимоги тим, що 14 травня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк» (далі - ВАТ АБ «Укргазбанк»), правонаступником якого с ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 69/08-Ж/02, згідно умов якого позичальник отримав від банку кредит у розмірі 29 000 доларів США на строк до 13 травня 2038 року.
Позивач зазначав, що 14 травня 2008 року між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено тристоронній договір поруки № 1, згідно умов якого ОСОБА_1 поручилася перед банком за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № 69/08-Ж/02 від 14 травня 2008 року.
У зв`язку з неналежним виконанням позичальником кредитних зобов`язань, станом на 01 квітня 2012 року утворилася заборгованість у розмірі 38 543 доларів США 65 центів, яка у добровільному порядку погашена не була.
Ураховуючи наведене, позивач ПАТ АБ «Укргазбанк» просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на його користь заборгованість, яка станом на 01 квітня 2012 року становить 38 543 доларів США 65 центів, із яких: 28 436 доларів США 08 центів - прострочена заборгованість за кредитом, 10 107 доларів США 57 центів - прострочена заборгованість за відсотками, а також 124 471 грн 68 коп. пені за простроченими кредитом і відсотками
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання нікчемним договору поруки до кредитного договору.
Зустрічний позов мотивувала тим, що вона вказаний договір поруки № 1 від 14 травня 2008 року ніколи не укладала та не підписувала.
Ураховуючи наведене, відповідач ОСОБА_1 просила визнати договір поруки № 1 від 14 травня 2008 року нікчемним.
Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2020 року первісний позов ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково.  
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 69/08-Ж/02 від 14 травня 2008 року у розмірі 38 543доларів США 65 центів та 124 471 грн 68 коп. пені.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погодившись з таким рішенням суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо поручителя ОСОБА_1 , ПАТ АБ «Укргазбанк» подало апеляційну скаргу.
Постановою Рівненського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» задоволено частково, рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2020 року скасовано.
Первісний позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» кредитну заборгованість у розмірі 38 543 доларів США 65 центів та 124 471 грн 68 коп. пені, а також 3 219 грн 68 коп. судового збору.
У задоволенні вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовлено. 
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ПАТ АБ «Укргазбанк» про визнання договору поруки нікчемним відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову до поручителя, апеляційний суд виходив із того, що наявні передбачені ч. 4 ст. 559 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правові підстави для припинення поруки, оскільки перше порушення кредитних зобов`язань ОСОБА_2 щодо сплати чергового щомісячного платежу було допущено у грудні 2008 року, а ПАТ АБ «Укргазбанк» звернулося з позовом до боржника та поручителя про повернення усієї суми кредиту лише у червні 2012 року, тобто поза межами шестимісячного строку, у відповідності до пункту 5.2. договору поруки від 14 травня 2008 року, ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилася.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої палати Касаційного цивільного суду від 08 грудня 2021 року постанову Рівненського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано, справу у вказаній частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Оскільки касаційним судом постанову Рівненського апеляційного суду від 23 лютого 2021 року скасовано в частині вирішення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, тому апеляційним судом при новому апеляційному розгляді цієї справи рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2020 року переглядається лише у вказаній частині позовних вимог.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - скасуванню, з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення таких вимог, виходячи з таких мотивів. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення заборгованості з поручителя, суд виходив з того, що відповідач ОСОБА_1 не вчиняла жодних дій, спрямованих на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків, а саме: не підписувала договір поруки, тому вона не може нести солідарну відповідальність за невиконання позичальником умов кредитного договору № 69/08-Ж/02 від 14 травня 2008 року.
Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено, що 14 травня 2008 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 69/08-Ж/02, згідно умов якого позичальник отримав кредит у розмірі 29 000 доларів США на строк до 13 травня 2038 року та зобов`язався повертати на користь кредитодавця кредит і сплачувати проценти за користування ним.
Пунктом 3.3.3. вказаного кредитного договору передбачено порядок та строки повернення кредитних коштів позичальником, який зобов`язаний щомісячно з 1-го по 10-те число кожного місяця, починаючи з місяця наступного за місяцем отримання кредиту, вносити платіж у розмірі не менше 1/360 від суми отриманого кредиту, що становить 80 доларів США 56 центів.
14 травня 2008 року між сторонами укладено тристоронній договір поруки № 1, згідно умов якого ОСОБА_1 поручилася перед банком за виконання ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором № 69/08-Ж/02 від 14 травня 2008 року.
Згідно з умовами цього договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань за кредитним договором, а також відповідає за повернення заборгованості за кредитним договором у тому ж об`ємі, що й позичальник, - за сплату кредиту, процентів за користування кредитом, неустойки (штрафи, пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язань - в повному об`ємі.
У відповідності до п. 5.1. договору поруки № 1 від 14 травня 2008 року, цей договір набуває юридичної сили з моменту підписання сторонами і діє до припинення забезпеченого ним зобов`язання позичальника за кредитним договором.
Ухвалюючи рішення у цій справі, суд першої інстанції встановив факт неукладеності договору поруки, врахувавши  висновок експерта № 1.1.-319/17 від 18 січня 2018 року судової почеркознавчої експертизи, де вказувалося про неможливість вирішити питання чи саме ОСОБА_1 виконано підпис від імені поручителя в графі «Поручитель» у договорі поруки № 1 від 14 травня 2008 року з тих міркувань, що досліджуваний підпис і зразки підпису відповідача ОСОБА_1 мають різний, неспівставний між собою транскрипційний склад, що не дозволяє встановити комплекс ідентифікаційних ознак, необхідний для будь-якого категоричного висновку - як позитивного, так і негативного.
Відповідно до ст. 110 ЦПК України висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом з іншими доказами за правилами, встановленими ст. 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Оцінюючи  зазначений висновок експерта  колегія суддів виходить з того, що експерт не мав можливості скласти категоричний висновок судової почеркознавчої експертизи через неспівставність порівнюваних підписів за літерною транскрипцією, оскільки вони є абсолютно різні та у зв`язку з чим не дав відповіді на поставлене судом питання.
Таким чином цей доказ не може бути достатньою підставою для визнання тієї обставини, що ОСОБА_1 не підписувала договір поруки, інших доказів на підтвердження даної обставини відповідачем суду не надано.
Отже, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позовних вимог до поручителя ОСОБА_1 саме з підстав неукладення нею договору поруки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (положення ст. 611 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
Виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності (ч. 1 ст. 546 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 553, частин 1 та 2 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
Згідно із ч. 1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Договором поруки встановлено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя (п. 5.2. договору поруки). Такі умови договору відповідають положенню ч. 4 ст. 559 ЦК України.
Частиною 1 ст. 251 ЦК України передбачено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).
Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч. 3 ст. 254 ЦК України).
Аналіз вищенаведених норм дає підстави для висновку, що порука - це строкове зобов`язання, строк поруки відноситься до преклюзивних строків, а тому його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
До подання позову, що є предметом розгляду у цій справі, кредитор відповідно до положень ч. 2 ст. 1050 ЦК України вимог до боржника про дострокове повернення частини позики, що залишилася, не пред`являв, а відтак строк виконання основного зобов`язання не змінювався.
У п. 3.3.3. кредитного договору № 69/08-Ж/02 від 14 травня 2008 року передбачено, що повернення суми кредиту здійснюється на рахунок банку щомісячно з першого по десяте число кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту. 
Таким чином, строк погашення боргових сум умовами договору визначено періодичними платежами. 
Строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу за основним зобов`язанням.
Зазначене узгоджується з правовим висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18).
Разом із тим, питання про припинення поруки в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів за вказаним кредитним договором судом першої інстанції не досліджувалося. Судом залишено поза увагою, що ПАТ АБ «Укргазбанк 11 червня 2012 року звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 (як позичальника) та ОСОБА_1 (як поручителя), вимагаючи стягнення прострочених щомісячних платежів за кредитним договором № 69/08-Ж/02 від 14 травня 2008 року так і, відповідно до приписів ч. 2 ст. 1050 ЦК України, дострокового повернення частини позики, що залишилася.
На виконання вказівок касаційного суду апеляційним судом при новому апеляційному розгляді цієї справи встановлено, що перше порушення кредитних зобов`язань позичальником ОСОБА_2 через несплату чергового щомісячного внеску було допущено у грудні 2008 року відповідно до складеного позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором №69/08-Ж/02 від 14 травня 2008 року станом на 01 квітня 2012 року. Враховуючи ту обставину, що позичальником наступний платіж повинен був здійснений не пізніше 10 грудня 2008 року, тому починаючи з вказаної дати позивач протягом шести місяців, тобто до 10 червня 2009 року, мав пред`явити вимогу до поручителя або звернутися з позовом до суду, однак з позовом до суду позивач звернувся лише 13 червня 2012 року. Таким чином, заборгованість по щомісячних платежах за період з січня 2008 року по  грудень 2011 року, що становить 2 900,16 (36 платежів х 80,56) доларів США не підлягає стягненню з поручителя, оскільки банком пропущено шестимісячний строк пред`явлення вимоги до поручителя.
Отже, заборгованість за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з поручителя солідарно з позичальником на користь позивача становить 25 535,92 доларів США (28 436,08 (прострочена заборгованість за кредитом) - 2 900,16 (заборгованість, яка не підлягає стягненню з поручителя)).
Що стосується простроченої заборгованості за відсотками, яка підлягає стягненню з поручителя на користь банку, то апеляційний суд виходить з наступного.
Враховуючи встановлені обставини справи заборгованість за відсотками підлягає стягненню з поручителя за період з грудня 2011 року, однак розрахунок, який наданий банком на підтвердження заявлених позовних вимог станом на 01 квітня 2012 року, містить нарахування заборгованості за простроченими відсотками лише до 26 липня 2011 року. Представник позивача не надав суду апеляційної інстанції належний розрахунок, який би відображав нарахування відсотків з грудня 2011 року, хоча заявляв клопотання про оголошення перерви у судовому засіданні для надання можливості подати належний розрахунок заборгованості за кредитним договором і апеляційним судом таке клопотання було задоволено, а тому суд розраховує таку заборгованість відповідно до умов укладеного кредитного договору з врахуванням заборгованості за тілом кредиту, яка підлягає стягненню з поручителя і відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 13,8% річних про що не заперечував і представник позивача.
Таким чином, з поручителя ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню прострочені відсотки за користування кредитом у розмірі 1 761,98 доларів США (25 535,92 доларів США х 13,8% : 12 х 6).
Разом з тим, не підлягає до стягнення з поручителя сума нарахованої пені за простроченими відсотками та за простроченою сумою кредиту, оскільки позивачем всупереч положенням ст. 81 ЦПК України не доведено належними та допустимими доказами розмір пені, який підлягає стягненню з поручителя ОСОБА_1 з врахуванням пропуску шестимісячного строку пред`явлення вимоги до поручителя стосовно 36 щомісячних платежів.
Враховуючи наведене, з відповідача ОСОБА_1 , як поручителя, підлягає до стягнення солідарно з позичальником ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі 27 296,90 доларів США (25 535,92 (прострочена заборгованість за кредитом) + 1 761,98 (прострочена заборгованість за відсотками)).
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а його висновки не відповідають обставинам справи, тому з підстав, передбачених п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, його в частині вирішення позовних вимог ПАТ АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором необхідно скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 69\08-Ж/02 від 14 травня 2008 року у розмірі 27 296 доларів США 90 центів. 
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
                                                     У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково.
Рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 25 серпня 2020 року у цій справі в частині вирішення позовних вимог Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 солідарно з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 69\08-Ж/02 від 14 травня 2008 року у розмірі 27 296 (двадцять сім тисяч двісті дев`яносто шість) доларів США 90 центів. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий-суддя

Судді: