ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/8903/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Сафронової С.В. (доповідач),
                               суддів:  Чепурнова Д.В., Мельника В.В.,        

          розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 року в адміністративній справі №160/8903/21 за позовом  ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про стягнення середнього заробітку за затримку повного розрахунку при звільненні,- 

                                                      В С Т А Н О В И В:

03.06.2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України, в якому просить: стягнути з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні з військової служби у розмірі 102 501,75 грн. 
          Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 року адміністративний позов задоволено. Стягнуто з Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 12.08.2019 року по 27.05.2021 року включно в розмірі 102 501,75 (сто дві тисячі п`ятсот одна гривня сімдесят п`ять копійок) грн.                
          Вирішуючи спір по суті та задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим забезпеченням. Статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України.
          В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати судове рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
          У відзиві на апеляційну скаргу позивач посилається на необґрунтованість доводів апелянта, правильність висновків суду першої інстанції та відсутність обставин для скасування судового рішення.
          Оскільки сторони повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, від апелянта надійшла заява про розгляд справи без його участі, апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження відповідно до вимог п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 311 КАС України.
          Судом першої інстанції з`ясовано, що ОСОБА_1 проходила військову службу у Військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України.
Згідно із наказом командира Військової частини НОМЕР_2 (по строковій частині) від 12.08.2019 року №166 старшого солдата ОСОБА_1 з 12.08.2019 року виключено зі списків особового складу частини, всіх видів забезпечення і направлено для зарахування на військовий облік до Індустріального РТЦКСП м. Дніпро.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26.10.2020 року позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 про визнання бездіяльності протиправною    та зобов`язання вчинити певні дії задоволено, а саме:
- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 12 серпня 2015 року по 12 серпня 2019 року не в повному обсязі, відповідно до довідки від 21.07.2020 року №49;
- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, які полягають у не застосуванні п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017р. №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103) при обчисленні ОСОБА_1 розмірів посадового окладу та окладу за військовим званням з урахуванням 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня 2018 та 2019 років;
- визнано протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 надбавки за вислугу років, надбавки за особливості проходження служби відповідно до довідки від 21.07.2020 року №49;
- стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 недоплачену індексацію грошового забезпечення за період з 12 серпня 2015 року по 28 лютого 2018 року в розмірі 94068,20 грн.;
- стягнуто з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на користь ОСОБА_1 недоплачене грошове забезпечення (посадовий оклад, оклад за військове звання, надбавку за вислугу років, надбавку за особливості проходження служби) за період березень 2018 року-серпень 2019 року в розмірі 9994,49 грн.
Рішення є таким, що набрало законної сили 26.11.2020 року. 
З матеріалів справи вбачається, що Військовою частиною НОМЕР_2 на виконання рішення суду від 26.10.2020 року, 27.05.2021 року здійснено перерахування грошового забезпечення та індексації грошового забезпечення в сумі 102 501,75 грн., що підтверджується випискою АТ КБ «ПриватБанк» про надходження по картці позивача.
Вважаючи, що з боку відповідача мало місце порушення строків розрахунку при звільненні, позивач звернувся до суду з даним позовом.
          Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
          За правилами п. 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 року №1153/2008, після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання.
          Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
          Виходячи зі спірних правовідносин, судом першої інстанції вірно враховано, що у даному випадку мало місце виключення позивача зі списку особового складу без проведення остаточного розрахунку, а саме: не виплачено премію за особистий внесок в загальні результати служби, надбавку за особливості проходження служби, грошову компенсацію за всі невикористані дні додаткової відпустки, як учаснику бойових днів за 2019-2020 р.р. та грошову компенсацію за невикористаних п`ять діб щорічної основної відпустки.
          Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
          Так, відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
          В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
          За правилами ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
          При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
          Стаття 116 КЗпП оперує поняттям «всі суми, що належать працівнику», а стаття 117 цього Кодексу передбачає санкцію за невиплату відповідних сум при звільненні.
          Умовами застосування ч. 1 ст. 117 КЗпП України є невиплата належних звільненому працівникові сум у відповідні строки, вина власника або уповноваженого ним органу у невиплаті зазначених сум та відсутність спору про розмір таких сум. При дотриманні наведених умов підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
          Водночас, статтею 116 КЗпП України на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. Невиконання цього обов`язку спричиняє наслідки, передбачені статтею 117 КЗпП України, якою передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
          Цими нормами на підприємство, установу, організацію покладено обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку настає відповідальність, передбачена статтею 117 КЗпП України.
          Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.
          Таким чином, у разі невиплати повного грошового забезпечення на день виключення особи зі списків особового складу військової частини, підлягає застосуванню відповідальність, передбачена ст. 117 КЗпП України.
          Згідно довідки Військової частини НОМЕР_2 від 21.07.2020 року №49 грошове забезпечення позивача за червень 2019 року та липень 2019 року складало по 10 200,22 грн. та 10   272,47 відповідно, отже середньоденний розмір грошового забезпечення позивача розраховується наступним чином: (10 200,22 грн. + 10 272,47 грн.) / 61 (кількість днів в червні та липні 2019 року) = 335,62 грн.
Таким чином, сума середньомісячного заробітку позивача за прострочений період складає 219 831,10 грн., виходячи із наступного розрахунку (335,62 грн. (середньоденний розмір грошового забезпечення) * 655 (кількість днів затримки з 12.08.2019 року по 27.05.2021 року)).
          Разом з тим, суд зазначає, що в порівнянні із виплаченою позивачу сумою компенсації за грошове забезпечення та індексацію грошового забезпечення в розмірі 102 501,75 грн., суму компенсації за несвоєчасний розрахунок в розмірі 219 831,10 грн., не можна вважати співмірною, оскільки вона значно перевищує суму такої компенсації.
          Враховуючи, що не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу, розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме для виплати працівникові його середнього заробітку за за несвоєчасний розрахунок, є правильним висновок суду першої інстанції про наявність у позивача права на отримання відшкодування за затримку виплати на підставі статті 117 КЗпП України.
          З огляду на викладене, оскільки висновки суду відповідають нормам законодавства, що регулюють спірні правовідносини, та обставинам справи, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, колегія суддів вважає, що судове рішення відповідно до вимог ст. 316 КАС України підлягає залишенню без змін.
          Керуючись ст.ст. 308, 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

                                                     П О С Т А Н О В И В:

          Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України-залишити без задоволення.
          Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 09.08.2021 року в адміністративній справі №160/8903/21-залишити без змін.
          Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її прийняття, але може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
   
Головуючий - суддя                                                                      С.В. Сафронова 

                               суддя                                                                      Д.В. Чепурнов 

                               суддя                                                                      В.В. Мельник