ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/25816/20                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Скочок Т.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  28 січня 2022 року                                                                                            м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого-судді Лічевецького І.О., суддів - Мельничука В.П., Оксененка О.М., за участю секретаря - Рейтаровської О.С., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіа оіл" на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2021 року в справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіа оіл" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, 

ВСТАНОВИВ

До Окружного адміністративного суду міста Києва звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Авіа оіл" (далі - ТОВ "Авіа оіл", позивач) з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у м. Києві (далі - ГУ ДПС у м. Києві, відповідач) про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС у м. Києві від 07.07.2020 №0004833207.
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що фактична перевірка ТОВ "Авіа оіл" проведена відповідачем за відсутності на те законних підстав, у зв`язку із чим прийняте за її результатами податкове повідомлення-рішення є протиправним і підлягає скасуванню.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 08.10.2021 у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивачем подано апеляційну скаргу, в якій скаржник просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти постанову, якою позовні вимоги задовольнити.
На думку апелянта суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Позивач, зокрема зазначає, що підставою для прийняття наказу про проведення фактичної перевірки відповідачем вказано положення підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
Разом з тим, на переконання позивача таке формулювання підстав призначення перевірки не відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки не містить конкретної підстави для призначення такої перевірки, а саме посилання на наявну чи отриману в установленому законом порядку інформацію про порушення позивачем вимог законодавства в частині виробництва і обігу пального.
Отже, посилання контролюючого органу у наказі про проведення перевірки лише на правову підставу без зазначення фактичних підстав для її проведення є порушенням вимог Податкового кодексу України і не породжує у його посадових осіб права на проведення фактичної перевірки, а прийняті за результатами такої перевірки рішення є протиправними.
Позивач посилається на практику Верховного Суду, викладену в постановах від 11.06.2019, справа №1440/2045/18, від 19.11.2020, від 17.12.2020, справа №520/12028/18.
Також апелянт звертає увагу на те, що наказ про проведення перевірки не містить конкретного періоду, який буде перевірятися посадовими особами контролюючого органу.
Крім того, скаржник зазначає про неврахування судом першої інстанції правової позиції Верховного Суду, викладеної в постанові від 21.02.2020, справа №826/17123/18, згідно з якою платник податків може реалізувати своє право на оскарження дій податкового органу щодо призначення і проведення як на етапі допуску посадових осіб до її проведення, так і після завершення такої перевірки.
Додатково позивач указав на те, що суперечливе нормативне регулювання процедури видачі ліцензій на торгівлю пальним позбавило його можливості своєчасно отримати відповідну ліцензію та, як наслідок дотриматися вимог закону.
Указане позивач розцінює як порушення державою своїх обов`язків і наполягає на тому, що такі дії держави не відповідають принципу належного урядування та балансу інтересів приватних осіб і держави.
На переконання скаржника, указане свідчить про відсутність у його діях вини, а отже і складу податкового правопорушення, що в свою чергу виключає можливість притягнення його до відповідальності та накладення штрафу.
У цьому зв`язку апелянт посилається на практику Верховного Суду викладену у зокрема у постановах від 28.01.2021, справа №120/4046/19, від 22.12.2020, справа №400/4113/19, від 16.12.2020, справа №520/13020/19.
ТОВ "Авіа оіл" уважає, що неврахування судом першої інстанції зазначеного, а також відповідних правових позицій Верховного Суду щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, призвело до ухвалення незаконного та необґрунтованого рішення, яке підлягає скасуванню.
Відповідно до статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом попередньої інстанції норм процесуального права, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 13.05.2020 ГУ ДПС у м. Києві прийнято наказ за №4049 «Про проведення фактичних перевірок суб`єктів господарювання», за змістом якого з урахуванням додатку 3 вирішено: на підставі пп.  80.2.5 п. 80.2 ст. 80 Податкового кодексу України  провести фактичні перевірки суб`єктів господарювання, в т.ч. ТОВ «АВІА ОІЛ», код ЄДРПОУ 36852220, адреса об`єкта: м. Київ, вул. Малинська, 4 починаючи з 21.05.2020, тривалістю 10 діб.
В якості мети для проведення перевірки визначено «перевірку провести з метою дотримання вимог чинного законодавства, яке регулює придбання, зберігання та реалізацію пального».
Також в тексті додатку 3 до Наказу зазначено, що періодом діяльності, який буде перевірятися, є період згідно  ст. 102 Податкового кодексу України.
В подальшому, працівниками ГУ ДПС у м. Києві упродовж періоду з 21.05.2020 по 29.05.2020 відповідно до наказу від 13.05.2020 №4049 та згідно з направлень на перевірку за реєстр. №2436/26-15-32-07 і №2437/26-15-32-07 від 21.05.2020 була проведена фактична перевірка акцизного складу ТОВ «АВІА ОІЛ» за адресою: м. Київ, вул. Малинська, 4 з питань дотримання вимог чинного законодавства, яке регулює придбання, зберігання та реалізацію пального.
Копію наказу на перевірку вручено, а зазначені направлення на перевірку були пред`явлені для огляду директору ТОВ Бичеку К.І., про що останнім у направленнях 21.05.2020 вчинені відповідні розписки.
За результатами проведення фактичної перевірки 01.06.2020 складений акт з реєстраційним №1241/26-15-32-07/36852220, яким встановлено порушення позивачем вимог ч. 8  ст. 15 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів» від 19.12.1995 №481/95-ВР  (а саме здійснення оптової торгівлі пальним з акцизного складу, без отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі).
За змістом ст. 2 - 4 акта фактичної перевірки наведені висновки контролюючого органу були мотивовані наступним: відповідно до витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, ТОВ «АВІА ОІЛ» є власником нежитлової будівлі (складського приміщення - металевого ангару), площею 486,9 вм.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1882408380000, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Малинська, 4. Згідно бази даних ДПС України «Реєстр платників акцизного податку з реалізації пального та спирту етилового» ТОВ «АВІА ОІЛ» 24.06.2019 зареєстровано акцизний склад за адресою: м. київ, вул. Малинська, 4, уніфікований номер 1004718.
Відповідно до наданих пояснень та документів, перевіркою встановлено, що ТОВ «АВІА ОІЛ» отримувало у період з 01.07.2019 по 31.03.2020 від постачальників на склад за адресою: м. Київ, вул. Малинська, буд. 4 підакцизне пальне, яке розливалось власними силами та із залученням ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , договір про надання послуг №2 від 03.01.2018) у бочки по 200 л та у каністри по 5 л, та зберігалось.
Також, відповідно договору на послуги зберігання від 01.07.2019 з ТОВ «ЮКОЙЛ» (код ЄДРПОУ 31510568), на склад за адресою: м. Київ, вул. Малинська, 4, упродовж періоду з 01.07.2019 по 31.03.2020 прийнято на відповідальне зберігання та відвантажено контрагентам ТОВ «ЮКОЙЛ» наступні нафтопродукти: олія авіаційна гідравлічна HYDRAUNYCOIL FH 51 (код УКТ ЗЕД 2710192900) в обсязі 13 831,48 кг, антиводокристалізаційна рідина 1-М (код УКТ ЗЕД 381190000) в обсязі 1 438,0 кг, розчинник «Нефрас С2-80/120» (код УКТ ЗЕД 2710122500) в обсязі 80 231,0 кг.
В ході аналізу бази даних Єдиного реєстру акцизних накладних (далі - ЄРАН 2019) за період з 09.07.2019 по 31.03.2020 з`ясовано, що ТОВ «АВІА ОІЛ» складено та у період з 30.07.2019 по 15.04.2020 зареєстровано на адресу контрагентів-покупців акцизні накладні з кодом операції «З»: реалізація пального суб`єкту господарювання - неплатнику на фізичне відвантаження (відпуск) розчинника «Нефрас С2-80/120» (код УКТ ЗЕД 2710122500) та олії авіаційної гідравлічної HYDRAUNYCOIL FH 51 (код УКТ ЗЕД 2710192900) з акцизного складу ТОВ «АВІА ОІЛ» (з уніфікованим номером 1004718) за адресою: м. Київ, вул. Малинська, буд. 4, - у загальному обсязі 255 088,12 л (з урахуванням коригувань).
Також, згідно бази даних ЄРАН 2019 встановлено, що 17.03.2020 складено та зареєстровано акцизну накладну з кодом операції « 6»: реалізація отримувачу, який не є суб`єктом господарювання на фізичне відвантаження (відпуск) розчинника «Нефрас С2- 80/120» (код УКТ ЗЕД 2710122500) з акцизного складу ТОВ «АВІА ОІЛ» (з уніфікованим номером 1004718) за адресою: м. Київ, вул. Малинська, буд. 4 - у загальному обсязі 798,84 л.
Обставини відвантаження вищевказаних нафтопродуктів з акцизного складу ТОВ «АВІА ОІЛ» за адресою: м. Київ, вул. Малинська, 4 на адресу покупців, підтверджується товарно-транспортними накладними (форма № 1-ТТН, далі - ТТН) де вказано пункт навантаження пального: м. Київ, вул. Малинська, буд. 4, а саме: ТТН №000000091 від 05.09.2019, ТТН №000000070 від 07.08.2019, ТТН №РН-0163 від 31.03.2020, ТТН №РН-0165 від 31.03.2020.
Крім того, за змістом наданих товариством в ході перевірки оборотно-сальдових відомостей та карток рахунку бухгалтерського обліку 281 «Товари на складі» за період з 01.07.2019 по 30.05.2020, в бухгалтерському обліку ТОВ «АВІА ОІЛ» реалізацію нафтопродуктів відобразило наступним чином:
- Дебет 902 - Кредит 281 - 100 л (відображено об`єм реалізованої покупцям олії авіаційної гідравлічної HYDRAUNYCOIL FH 51)
- Дебет 902 - Кредит 281 - 281 208 кг (відображено об`єм реалізованого покупцям розчинника «Нефрас С2-80/120»).
При цьому, відповідно до Єдиного державного реєстру суб`єктів господарювання, які отримали ліцензії на право виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним, та місць виробництва, зберігання, оптової та роздрібної торгівлі пальним ,ТОВ «АВІА ОІЛ» 02.07.2019 отримано ліцензію лише на право оптової торгівлі пальним, за відсутності місць оптової торгівлі №990614201900996, з терміном дії з 02.07.2019 до 02.07.2024.
З огляду на наведене працівники ГУ ДПС у м. Києві дійшли висновку про здійснення позивачем реалізації пального з акцизного складу з уніфікованим номером 1004718 за адресою: м. Київ, вул. Малинська, 4 на адреси контрагентів-покупців без отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі.
07.07.2021 ГУ ДПС у м. Києві на підставі акта перевірки від 01.06.2020 №1241/26-15-32-07/36852220 винесено податкове повідомлення-рішення форми «С» за №0004833207 про застосування до позивача на підставі пп.  54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України  та абз. 8 ч. 2  ст. 17 Закону України від 19.12.1995 №481/95-ВР  штрафних (фінансових) санкцій у розмірі 500 000 грн.
Не погоджуючись з оскаржуваним податковим повідомленням-рішенням, позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що фактична перевірка здійснена відповідачем з дотриманням вимог чинного законодавства, а вина позивача у вчиненні податкового правопорушення є доведеною та підтверджується належними доказами у зв`язку із чим підстави для скасування оскаржуваного податкового повідомлення-рішення відсутні.
З матеріалів справи вбачається, що як на підставу для визнання протиправним та скасування оскаржуваного податкового повідомлення рішення позивач посилається на дві обставини, а саме: 
- на порушення відповідачем порядку проведення перевірки, в частині призначення перевірки за відсутності на те правових підстав;
- та відсутності у діях ТОВ «АВІА оіл» вини у вчиненні податкового правопорушення, оскільки неотримання останнім відповідної ліцензії на торгівлю пальним пов`язане із незабезпеченням з боку держави належного і своєчасного правового регулювання процедури отримання такої ліцензії.
За результатами розгляду справи по суті, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідачем була дотримана процедура призначення та проведення фактичної перевірки позивача.
Надаючи правову оцінку вказаним висновкам суду першої інстанції, колегія суддів виходить з наступного.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, порядок їх адміністрування, права, обов`язки платників податків та зборів, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України (далі - ПК України).
Відповідно до підпункту 20.1.4. пункту 20.1. статті 20 ПК України проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Згідно з підпунктами 75.1, 75.1.3 статті 75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. Фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
За змістом статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав:
- у разі коли за результатами перевірок інших платників податків виявлено факти, які свідчать про можливі порушення платником податків законодавства щодо виробництва та обігу підакцизних товарів, здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, та виникає необхідність перевірки таких фактів (підпункт 80.2.1 пункту 80.2 статті 80 ПК України);
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів (підпункт 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України);
- письмового звернення покупця (споживача), оформленого відповідно до закону, про порушення платником податків установленого порядку проведення розрахункових операцій, касових операцій, патентування або ліцензування (підпункт 80.2.3 пункту 80.2 статті 80 ПК України);
- неподання суб`єктом господарювання в установлений законом строк обов`язкової звітності про використання реєстраторів розрахункових операцій, розрахункових книжок та книг обліку розрахункових операцій, подання їх із нульовими показниками (підпункт 80.2.4 пункту 80.2 статті 80 ПК України);
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками, а також здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального (підпункт 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України);
- у разі виявлення за результатами попередньої перевірки порушення законодавства з питань, визначених у пункті 75.1.3 (підпункт 80.2.6 пункту 80.2 статті 80 ПК України).
Аналіз зазначених норм права в частині наявності підстав для призначення фактичної перевірки на підставі підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України дає підстави для висновку, що контролюючий орган має право прийняти рішення про проведення перевірки за наявності двох окремих обставин, а саме:
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації про порушення вимог законодавства в частині виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів та цільового використання спирту платниками податків, обладнання акцизних складів витратомірами-лічильниками та/або рівномірами-лічильниками;
- у разі здійснення функцій, визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального.
Отже, здійснення платником податків функцій визначених законодавством у сфері виробництва і обігу спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів, пального є самостійною та достатньою підставою для прийняття рішення про проведення фактичної перевірки і не ставиться у залежність від наявності у контролюючого органу чи отриманням ним інформації про порушення вимог законодавства у сфері обігу пального.
Правова позиція стосовно застосування підпункту 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 ПК України викладена у постанові Верховного Суду від 12.08.2021 №140/14625/20.
Як установлено судом першої інстанції наказ №4049 про призначення фактичної перевірки позивача містить відомості про підставу проведення перевірки, а саме посилання на підпункт 80.2.5 п. 80.2 ст. 80 ПК України, а також відомості про період за який буде здійснюватися перевірка - 1095 відповідно до вимог статті 102 ПК України.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо правомірності призначення та проведення відповідачем фактичної перевірки позивача.
Водночас колегія суддів відхиляє доводи позивача стосовно неврахування правової позиції Верховного Суду, висловленої у постанові від 21.02.2020, справа №826/17123/18, оскільки судом першої інстанції була надана правова оцінка підставам призначення фактичної перевірки позивача за результатами, якої не встановлено порушень вимог податкового законодавства з боку контролюючого органу під час видачі відповідного наказу про її проведення.
Що стосується виявлених перевіркою порушень колегія суддів уважає за необхідне зазначити наступне.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, коньячним і плодовим та зерновим дистилятом, спиртом етиловим ректифікованим виноградним, спиртом етиловим ректифікованим плодовим, спиртом-сирцем виноградним, спиртом-сирцем плодовим, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального на території України, регламентовані Законом України від 19.12.1995 №481/95-ВР «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» (далі - Закон №481/95-ВР).
Статтею 1 Закону №481/95-ВР серед іншого надано визначення наступним поняттям: 
- ліцензія (спеціальний дозвіл) - це документ державного зразка, який засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку; 
- оптова торгівля - це діяльність по придбанню і відповідному перетворенню товарів для наступної їх реалізації суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) роздрібної торгівлі, іншим суб`єктам господарювання (у тому числі іноземним суб`єктам господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва).
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23 листопада 2018 року № 2628-VІІІ (далі - Закон №2628-VІІІ) внесені зміни до Закону №481/95-ВР, зокрема частину двадцяту статті 15 викладено у такій редакції: «Роздрібна торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на роздрібну торгівлю». 
Згідно з Прикінцевими та перехідними положеннями Закону №2628-VІІІ останній набирає чинності з 1 січня 2019 року, крім, зокрема, підпункту 6 (щодо змін до Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів»), підпункту 17 (щодо змін до Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності») пункту 2 розділу II цього Закону, що набирають чинності з 1 липня 2019 року. 
Одночасно Законом №2628-VІІІ доповнено частину другу статті 17 Закону №481/95-ВР, за якою до суб`єктів господарювання (у тому числі іноземних суб`єктів господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафів у разі оптової торгівлі пальним або зберігання пального без наявності ліцензії - 500000 гривень.
Відповідно до статті 15 Закону №481 із змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких інших законодавчих актів України щодо покращення адміністрування та перегляду ставок окремих податків і зборів» від 23 листопада 2018 року 2628-VІІІ, оптова торгівля алкогольними напоями (крім столових вин) або тютюновими виробами або пальним може здійснюватися суб`єктами господарювання (у тому числі іноземними суб`єктами господарювання, які діють через свої зареєстровані постійні представництва) всіх форм власності, у тому числі їх виробниками, за наявності у них ліцензій на оптову торгівлю.
З аналізу зазначених вище правових положень вбачається, що з 01.07.2019 набрали чинності норми Закону №481/95-ВР щодо ліцензування оптової торгівлі пальним, тому з цієї дати оптова торгівля пальним здійснюються суб`єктами господарювання всіх форм власності за лише наявності ліцензії.
При цьому, у разі оптової торгівлі пальним без наявності ліцензії до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в розмірі 500000 гривень.
Статтею 16 Закону №481/95-ВР визначено, що контроль за дотриманням норм цього Закону здійснюють органи, які видають ліцензії, а також інші органи в межах компетенції, визначеної законами України.
Як убачається з матеріалів справи, ТОВ «АВІА ОІЛ» отримало на право оптової торгівлі пальним за відсутності місць оптової торгівлі реєстраційний номер 990614201900996, терміном дії з 02.07.2019 по 02.07.2024.
Також позивач звертався із заявою про отримання ще однієї ліцензії, проте листом Державної податкової служби України від 29.04.2020 вих. №14918/6/99-00-17-01-02-06 його повідомлено про відмову в задоволенні цієї заяви. За змістом цього листа, ДПС України за результатами розгляду по суті заяви ТОВ «АВІА ОІЛ» від 02.04.2020 щодо отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, відмовили у видачі ліцензії з причини невідповідності поданих документів вимога ст. 15 Закону №481/95-ВР (а саме через відсутність дозволу на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки).
Під час розгляду справи по суті судом першої інстанції встановлено, що за результатами перевірки виявлено факт здійснення ТОВ "Авіа оіл" реалізації пального з акцизного складу з уніфікованим номером 1004718 за адресою: м. Київ, вул. Малинська, 4 на адреси контрагентів-покупців без отримання ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі. Обставини відвантаження вищевказаних нафтопродуктів з акцизного складу ТОВ «АВІА ОІЛ» за адресою: м. Київ, вул. Малинська, 4 на адресу покупців, підтверджується товарно-транспортними накладними (форма № 1-ТТН, далі - ТТН) де вказано пункт навантаження пального: м. Київ, вул. Малинська, буд. 4, а саме: ТТН №000000091 від 05.09.2019, ТТН №000000070 від 07.08.2019, ТТН №РН-0163 від 31.03.2020, ТТН №РН-0165 від 31.03.2020.
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що позивачем було допущено порушення вимог Закону №481/95-ВР, а саме здійснення оптової торгівлі пальним за відсутності ліцензії на право оптової торгівлі пальним, за наявності місць оптової торгівлі, за, що відповідно до статті 17 Закону №481/95-ВР передбачено застосування фінансових санкцій у вигляді штрафу.
Отже, правильними є висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
При цьому колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги з приводу невідповідності висновків суду першої інстанції правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 28.01.2021, справа №120/4046/19, від 22.12.2020, справа №400/4113/19, від 16.12.2020, справа №520/13020/19. Так, у зазначених справах Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у діях суб`єктів господарювання складу правопорушення у сфері торгівлі пальним, оскільки несвоєчасне отримання ними відповідної ліцензії відбулося через неналежне правове регулювання з боку держави, що фактично позбавило їх можливості отримати ліцензію у строк визначений Законом 481/95-ВР. 
Водночас з фактичних обставин, установлених судами під час розгляду вказаних справ убачається, що суб`єкти господарювання звернулися до відповідного органу із заявою про отримання ліцензії та здійснили продаж пального у період коли питання про її надання (ліцензії) ще не було вирішено (продаж пального здебільшого відбувався протягом липня 2019 року). Поряд з тим, згодом така ліцензія все ж була надана, а торгівлю пальним у період між зверненням із заявою та фактичним отриманням ліцензії суди не розцінювали як правопорушення, оскільки дійшли висновку, що несвоєчасне отримання ліценції відбулося через неузгодженість дій державних органів та неналежне нормативне регулювання процедури отримання ліцензії.
Однак, як установлено за результатами розгляду цієї справи (640/25818/20) позивачем ліцензія на право здійснення оптової торгівлі пальним на місце оптової торгівлі за адресою: м. Кив, вул. Малинська, 4 отримана не була взагалі. Судом першої інстанції установлено, що позивач звертався до ДПС України із заявою від 02.04.2020 про отримання такої ліцензії, однак 29.04.2020 йому було відмовлено у зв`язку із невідповідністю поданих документів вимогам Закону №481/95-ВР. Отже, станом на 31.03.2020 (дата продажу пального, зафіксована в акті перевірки) у позивача була відсутня необхідна ліцензія.
Таким чином, фактичні обставини даної справи та справ, на правові висновки Верховного Суду у яких посилається позивач є відмінними, а тому така судова практика не є релевантною.
Ураховуючи зазначене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування судового рішення з мотивів наведених в апеляційній скарзі.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Серявін та інші проти України» зазначив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що окружним адміністративним судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини чи порушено норми процесуального закону. 
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Керуючись статтями 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Авіа оіл" залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 08 жовтня 2021 року - без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Головуючий суддя                                           І.О.Лічевецький 

Суддя                                                              В.П.Мельничук 

Суддя                                                              О.М.Оксененко