ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року	Львів	Справа № 380/7619/21 пров. № А/857/19350/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                       Святецького В.В.
суддів                                                                            Гудима Л.Я., Довгополова О.М.

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року у справі №380/7619/21 (головуюча суддя Кедик М.В., м. Львів) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,- 

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, в якому просив: а) визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області здійснити переведення ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років з 01.04.2021, а також здійснити у зв`язку з цим перерахунок та виплату пенсії з вказаної дати з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішенням від 27 липня 2021 року Львівський окружний адміністративний суд позов задовольнив частково.
Визнав протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській  області від 25.03.2021 № 183/5 про відмову в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” ОСОБА_1 .
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області перевести з 24.03.2021  ОСОБА_1 з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років на підставі пункту “а” статті 12 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” та здійснити перерахунок і виплату пенсії за вислугу років з урахуванням фактично сплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог – відмовив.
Стягнув з Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області за рахунок бюджетних асигнувань в користь ОСОБА_1 908,00 грн судових витрат.
          Не погодившись з таким рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області подало апеляційну скаргу, оскільки вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи. 
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник вказує на помилковість висновків суду першої інстанції про наявність підстав для переведення позивача з пенсії по інвалідності на пенсії за вислугу років, оскільки необхідною умовою для отримання такої пенсії відповідно до п. «а» ч.1 ст.12 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” є наявність на момент звільнення, зокрема, з 01.10.2017 по 30.09.2018, календарної вислуги 23 роки 6 місяців та більше. Поряд  цим, вислуга років позивача на момент звільнення (30.08.2018) у календарному обчисленні становить лише 20 років 08 місяців 28 днів.  
Окрім того, апелянт вважає помилковим застосування судом першої інстанції ст.17 Закону 2262 та постанови КМ України від 17.07.1992 №393 ,,Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей”, які визначають порядок обрахунку вислуги років, в тому числі і в пільговому обчисленні, оскільки Верховний Суд у численних своїх справах дійшов висновку, що Законом 2262 чітко передбачено, що пенсія за вислугу років призначається за наявності лише необхідної календарної вислуги.
Також відповідач вказує на те, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачу вже було попереднім рішенням від 17.12.2019 відмовлено у переведенні на пенсію за вислугу років з тих самих підстав, отже вже з 17.12.2019 йому були відомі причині такої відмови.
З огляду на викладене, відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
На підставі пункту 3 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд встановив та матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_1 у період з 02.06.2000 по 30.08.2018 проходив службу на  посадах  офіцерського складу Служби безпеки України.
Згідно з довідкою Управління Служби безпеки України у Львівській області від 04.02.2015 № 71 у період з 18 серпня по 19 вересня 2014 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операцій, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районах проведення антитерористичної операції на території Луганської області .
Відповідно до наказу Управління Служби безпеки України у Львівській області від 27.08.2018 №550-ос ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу з 30.08.2018.
Відповідно до довідки Управління Служби безпеки України у Львівській області від 19.03.2021 № 175 вислуга років позивача станом на день звільнення складає в календарному обчисленні - 20 років 08 місяців 28 дні, у пільговому - 04 роки 9 місяців 22 дні, загальна вислуга років - 25 років 6 місяців 20 днів.
З 05.08.2019 позивачу призначено пенсію по інвалідності (ІІІ група, інвалідність у період проходження військової служби).
ОСОБА_1 звернувся до відповідача із заявою про переведення його на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб звільнених з військової служби та деяких інших осіб”.
Згідно з рішенням від 25.03.2021 № 183/5 про відмову в переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” ОСОБА_1 , відповідно до подання про призначення пенсії від 31.10.20109 № 62/21-706 вислуга років станом на 30.08.2018 ОСОБА_1 в календарному обчисленні - 20 років 08 місяців 28 днів, а тому підстав для переведення на пенсію за вислугу років відповідно до п. “а” ст. 12 Закону 2262 немає.
При цьому відповідач повідомив позивача про те, що відповідно до п. “а”  ст. 12 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” пенсії за вислугу років призначаються незалежно від віку особам, якщо вони звільнені зі служби з 01.10.2017  по 30.09.2018 і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи повністю адміністративний позов, суд першої інстанції керувався тим, що позивач має право на переведення його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років, оскільки при визначенні необхідної вислуги років враховується й вислуга років у пільговому обчисленні.
Надаючи правову оцінку обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, враховуючи межі перегляду, передбачені ст. 308 КАС України, апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Спеціальним законом, що регулює правовідносини у даній справі, є Закон України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 № 2262-ХІІ (далі - Закон № 2262-ХІІ) (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначено положеннями Закону № 2262-ХІІ.
Згідно з пунктом “а” частини першої статті 12 Закону № 2262-ХІІ пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах б-д, ж статті 1-2 цього Закону (крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону), незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби, серед іншого: з 1 жовтня 2017 року по 30 вересня 2018 року і на день звільнення мають вислугу 23 календарних роки та 6 місяців і більше.
Відповідно до частини 4 статті 17 Закону № 2262-ХІІ при призначенні пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, враховуються тільки повні роки вислуги років або страхового стажу без округлення фактичного розміру вислуги років чи страхового стажу в бік збільшення.
Поряд з цим, відповідно до статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Тобто, законодавець чітко встановлює можливість призначення пенсії за вислугу років, із зарахуванням в її період вислуги років на пільгових умовах.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.1992 № 393  ,,Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей”, встановлено, що до вислуги років особам офіцерського складу Збройних Сил, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони та інших військових формувань, створених Верховною Радою України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, а також особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів внутрішніх справ, поліцейським, особам, зазначеним у пункті ж статті 1-2 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, особам середнього, старшого і вищого начальницького складу органів і підрозділів цивільного захисту та Державної кримінально-виконавчої служби України при призначенні пенсій згідно з пунктом “а” статті 12 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” додатково зараховується час їхнього навчання (у тому числі заочно) у цивільних вищих навчальних закладах, а також у інших навчальних закладах, після закінчення яких присвоюється офіцерське звання, до вступу на військову службу або призначення на відповідну посаду в межах до п`яти років із розрахунку - один рік за шість місяців.
Відповідно до підпункту “а” пункту 3 Постанови № 393 до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї   постанови, зараховується на пільгових умовах один місяць служби за три місяці - час проходження служби, протягом якого особа брала участь в антитерористичній операції; час проходження служби, протягом якого особа брала участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів.
З аналізу наведених вище правових норм суд першої інстанції дійшов висновку, що Закон України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, зокрема, пункт “а” статті 12 визначає мінімальний розмір вислуги, необхідної для призначення пенсії за вислугою років за цим Законом та для позивача він складає 23 календарних роки та 6 місяців і більше. 
У свою чергу, положеннями статті 17-1 Закону № 2262-ХІІ та  підпунктів “а” та “г” пункту 3 Постанови № 393 передбачено визначення вислуги років у пільговому обчисленні, а посилання відповідача на необхідність врахування виключно календарної вислуги років є необґрунтованими та суперечать зазначеним вище положенням Закону № 2262-ХІІ та  Постанови № 393.
Вказані висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції Верховного Суду у постанові 03.03.2021 у справі № 805/3923/18-а та постанові від 14.04.2021 у справі № 480/4241/18, які відповідно до ч.5 ст.242 КАС підлягають врахуванню судом при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, та колегія суддів не вбачає підстав для відступу від таких висновків.
При цьому, колегія суддів відхиляє покликання апелянта на правові висновки ВС від 19.09.2018 у справі №725/1959/17, від 27.03.2018 у справі №295/6301/17, оскільки Верховний Суд відступив від вказаних висновків у наведених вище постановах.
З матеріалів справи слідує, що ОСОБА_1 з 02.06.2000 проходив службу на  посадах  офіцерського складу Служби безпеки України, звільнений зі служби наказом від 03.08.2018 № 989-ос за підпунктом “а” п. 61 (у запас Служби безпеки України), підпунктом “б”  пункту 63 (за станом здоров`я – не придатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час) та підпунктом “б” пункту 88-1, та з 30.08.2018, наказом від 27.08.2018 №550-ос виключений зі списків особового складу з 30.08.2018.
Відповідно до довідки Управління Служби безпеки України у Львівській області від 19.03.2021 № 175 вислуга років позивача станом на день звільнення складає в календарному обчисленні - 20 років 08 місяців 28 дні, у пільговому - 04 роки 9 місяців 22 дні, загальна вислуга років - 25 років 6 місяців 20 днів.
Враховуючи наведені вище правові норми й правову позицію ВС щодо застосування цих норм у подібних правовідносинах, а також те, що позивач проходив службу, яка передбачена Постановою № 393, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_1  має право на обрахування вислуги років в пільговому розрахунку.
Отже, оскільки календарна вислуга років позивача, яка підлягає зарахуванню на пільгових умовах відповідно до Порядку №393, становить більше 25 календарних років, а саме - 25 років 6 місяць 20 днів, позивач має право на переведення з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років у відповідності до пункту «а» частини першої  статті 12 Закону №2262-ХІІ  з 24.03.2021 (подання заяви про переведення).
Відтак, відповідач дійшов необґрунтованого висновку щодо відсутності у позивача, станом на час звільнення, необхідного стажу для призначення йому пенсії за вислугу років згідно із п. "а" ст.12 Закону України ,,Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, та безпідставно відмовив позивачу у переведенні з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років відповідно до пункту “а” ст. 12 Закону № 2262.
Колегія суддів відхиляє покликання апелянта на обізнаність позивача з причинами відмови у переведенні його з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років з 17.12.2019, моменту прийняття попереднього рішення пенсійного органу за заявою аналогічного змісту, та відповідно пропуску строку звернення до суду, оскільки предметом оскарження є рішення ГУ ПФУ у Львівській області від 25.03.2021 №183/5, а не попереднє рішення. 
Так, оскаржуване рішення пенсійного органу про відмову у переведенні позивача з пенсії по інвалідності на пенсію за вислугу років датоване 25.03.2021, з адміністративним позовом ОСОБА_1 звернувся 12.05.2021, тобто з дотриманням встановлених КАС України строків.
З огляду на викладене вище, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вжив усіх заходів для всебічного і повного дослідження обставин справи та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Наведені обставини спростовують доводи апеляційної скарги про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального та процесуального права, а тому апеляційний суд не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.
Інші, зазначені відповідачем в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства  (КАС)    України визначено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.    Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до  ст. 316 КАС України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції, вирішуючи даний публічно-правовий спір, правильно встановив обставини справи та ухвалив законне рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно, об`єктивно і всебічно з`ясованих обставинах, доводи апеляційної скарги їх не спростовують, а тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.        
Керуючись статтями  243,  308,  311,  315,  316,  321,  322,  329 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 липня 2021 року у справі №380/7619/21 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя	 	В. В. Святецький 	
судді	 	Л. Я. Гудим 	
 	 	О. М. Довгополов  	
Повне судове рішення складено 30.12.2021.