Справа № 303/4624/21

Закарпатський апеляційний суд

  П  О  С  Т  А  Н  О  В  А 
І м е н е м У к р а ї н и

21.12.2021                 м. Ужгород

       Закарпатський апеляційний суд в особі судді Стана І. В., за участю особи, яка притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 ,

                                                               в с т а н о в и в :

Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2021 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, не працюючого,

визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 454 грн (чотириста п`ятдесят чотири гривні).

Відповідно до змісту постанови, 31.05.2021, о 08 год 05 хв, на 9 кілометрі автодороги Н-09 Мукачево-Рогатин-Львів, ОСОБА_1 здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів на транспортному засобі марки «RENAULT TRAFIC» д/н знак НОМЕР_1 у кількості 7 (сім) пасажирів, без одержання ліцензії на цей вид господарської діяльності, чим порушив вимоги п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що постанова є незаконною та необґрунтованою, тому має бути скасована. Зазначає, що з матеріалів справи не убачається, що ОСОБА_1 вчинив дії, які би містили склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП. Стверджує, що відповідно до закону обов`язковою ознакою господарської діяльності є її систематичність (не менше ніж три рази упродовж одного календарного року), що у протоколі про адміністративне правопорушення не зазначено якою була вартість послуг з перевезення пасажирів та не встановлено факту здійснення оплати апелянту як водію за послуги перевезення, не встановлено систематичності та регулярності надання таких послуг; при складанні протоколу не відібрано пояснень у пасажирів, яких перевозив ОСОБА_1 . Апелянт також зазначає, що наявні у матеріалах справи фотознімки із зображенням автомобіля не доводять факт здійснення апелянтом господарської діяльності, що під час складання протоколу про адміністративне правопорушення ним надано пояснення про те, що транспортний засіб він використовував за цільовим призначенням для перевезення своїх близьких та родичів безоплатно у лікарню із села Тарасівка до міста Ужгорода, чим спростував факт перевезення пасажирів з порушенням вимог Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності». Просить постанову скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. 

Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , який підтримав апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані у справі докази, апеляційний суд доходить висновку про те, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.
Доводи апеляційної скарги про незаконність та необґрунтованість висновків, викладених у постанові суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє з огляду на таке.
Відповідно до положень ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується у ст. 251 КУпАП.
Суд, відповідно до приписів ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Вищевказані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП, за здійснення пасажирських перевезень без відповідної ліцензії, - є правильним, відтак зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст. 283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 цього адміністративного правопорушення.
Так, протоколом про адміністративне правопорушення серії ГР №177597 від 31.05.2021 підтверджується, що 31.05.2021, о 08 год 05 хв, на 9 кілометрі автодороги Н-09 Мукачево-Рогатин-Львів, ОСОБА_1 здійснював провадження господарської діяльності з перевезення пасажирів на транспортному засобі марки «RENAULT TRAFIC» д/н знак НОМЕР_1 у кількості 7 (сім) пасажирів, без одержання ліцензії на цей вид господарської діяльності, чим порушив вимоги п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності», та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП. Зі вказаного протоколу також убачається, що права та обов`язки ОСОБА_1 роз`яснені ; копію протоколу йому вручено; у поясненнях ОСОБА_1 зазначив, що господарською діяльністю не займався, грошей з пасажирів не брав, відвозив рідних до лікарні в місто Ужгород з міста Тячів (а. с. 1).
З рапорту інспектора ВБДР УПП в Закарпатській області ДПП лейтенанта поліції Ільницького В. О. убачається, що поліцейськими було зупинено автомобіль марки «RENAULT TRAFIC» д/н знак НОМЕР_1 під керуванням водія ОСОБА_1 , який здійснював перевезення пасажирів у кількості 7 (сім) осіб без одержання ліцензії на цей вид господарської діяльності, чим порушив п. 24 ст. 7 ЗУ «Про ліцензування господарської діяльності». Рапортом також підтверджено, що водієві ОСОБА_1 було роз`яснено суть правопорушення та складено протокол про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення громадської безпеки серії ГР №177597 (а. с. 2).
З наявних у матеріалах справи копій фотокарток убачається, що на них зображений автомобіль марки «RENAULT TRAFIC», у якому знаходилися пасажири (а. с. 3).
Вищенаведені докази, які є належними, допустимими та достатніми, зібрані відповідно до вимог КУпАП, оскільки порушень при їх збиранні у ході розгляду справи апеляційним судом не виявлено, у своїй сукупності підтверджують наявність у діях ОСОБА_1 складу передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.
Доводи апелянта про те, що в матеріалах справи відсутні докази вини ОСОБА_1 , апеляційний суд відхиляє, позаяк докази, що містяться у матеріалах справи, які досліджені та оцінені місцевим судом, відтак перевірені на предмет належності та допустимості судом апеляційної інстанції, у своїй сукупності свідчать про те, що водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 24 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КУпАП.
Під час розгляду справи апеляційним судом не встановлено яких-небудь даних, які би давали підстави вважати, що інспектор ВБДР УПП в Закарпатській області ДПП лейтенант поліції Ільницький В. О. був упереджений при проведенні перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу за ознаками передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення; що в нього були підстави для фальсифікації протоколу чи обмови ОСОБА_1 у вчиненні ним адміністративного правопорушення, і що він зацікавлений у результатах розгляду справи, – у підтвердження таких даних у матеріалах справи відсутні які-небудь належні докази й на такі не вказується в апеляційній скарзі.
Тому, апеляційний суд визнає, що вищевказаний лейтенант поліції ОСОБА_2 при виконанні своїх функціональних обов`язків діяв виключно у межах наданих йому повноважень.
Не вважає слушними апеляційний суд доводи апелянта про те, що він господарською діяльністю не займався, перевозив у той день своїх родичів, грошей з пасажирів не брав, що, власне, і підтверджується відсутністю у протоколі про адміністративне правопорушення відомостей про систематичність, регулярність та вартість надання послуг з перевезення, тому, вважає, що складу адміністративного правопорушення за ч. 1 ст. 164 КупАП у його діях немає. Вказані доводи апеляційний суд відхиляє з огляду на таке. 
Як убачається зі змісту протоколу та зібраних у справі доказів, ОСОБА_1 перевозив пасажирів на транспортному засобі у кількості 7 (сім) чоловік без одержання ліцензії на цей вид господарської діяльності, що дає обґрунтовані підстави вважати, що він займався підприємницькою діяльністю.
Відповідно до п. 24 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про ліцензування видів господарської діяльності» діяльність із перевезення пасажирів підлягає ліцензуванню, тобто отримання особою, яка здійснює таку діяльність, відповідної ліцензії.
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що, надаючи послуги з перевезення пасажирів, ОСОБА_1 не мав ліцензії, отримання якої є обов`язковим для особи, яка займається перевезеннями пасажирів. Про наявність у ОСОБА_1 відповідної ліцензії не вказується і в апеляційній скарзі.
Адміністративна відповідальність за ч. 1 ст. 164 КУпАП настає за провадження господарської діяльності без державної реєстрації як суб`єкта господарювання або без одержання ліцензії на провадження певного виду господарської діяльності, що підлягає ліцензуванню відповідно до закону, чи здійснення таких видів господарської діяльності з порушенням умов ліцензування, а також без одержання дозволу, іншого документа дозвільного характеру, якщо його одержання передбачене законом (крім випадків застосування принципу мовчазної згоди).
Зміст вказаної норми свідчить і про те, що адміністративна відповідальність настає й за одноразове надання послуг з перевезення пасажирів без відповідної ліцензії на зайняття таким видом діяльності.
Вищенаведене свідчить про те, що ОСОБА_1 є суб`єктом передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення.
Тому, доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 займався господарською діяльністю, - апеляційний суд відхиляє як такі, що спростовуються наведеним вище, і в свою чергу, визнає їх такими, що спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення. 
Як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції є доводи апелянта про те, що при складанні протоколу не відібрано жодних пояснень свідків, - вказані твердження апеляційний суд відхиляє та звертає увагу на таке. 
Так, з матеріалів справи не убачається, що під час проведення поліцейськими перевірки та складанні щодо ОСОБА_1 протоколу, останній наполягав на відібранні пояснень у осіб, які знаходилися в його автомобілі, а пасажири, які знаходились в автомобілі мали намір дати будь-які пояснення, як в усній, так і письмовій формах з обставин діяння, що мало місце, і той факт, що в автомобілі перебували саме родичі водія ОСОБА_1 , будь-якими поясненнями осіб, які були у той момент в автомобілі ОСОБА_1 , не підтверджений. При оцінці цих доводів та прийнятті рішення береться до уваги, у тому числі й те, що під час розгляду справи місцевим судом ОСОБА_1 не заявляв жодних клопотань про виклик та допит у суді будь-якої особи, яка знаходилася на момент складання протоколу про адміністративне правопорушення у автомобілі апелянта для підтвердження зазначених ним у протоколі пояснень, зміст яких свідчить про те, що господарською діяльністю ОСОБА_1 не займався. Приймаючи рішення у цій частині апеляційний суд бере до уваги і те, що ОСОБА_1 не надав апеляційному суду будь-які докази про те, що в автомобілі перебували саме його родичі, зокрема пояснення цих осіб, документи у підтвердження родинних стосунків між ОСОБА_1 та особами, що знаходились в автомобілі, при цьому, зазначає, що ОСОБА_1 мав достатньо часу та можливості для здобуття доказів, що саме на нього покладається обов`язок довести обґрунтованість доводів, на які він покликається в апеляційній скарзі.
Як такі, що не впливають на висновки суду першої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу цього правопорушення, а також не слугують підставами для скасування оскаржуваної постанови є твердження апелянта про те, що наявні у матеріалах справи фотокартки із зображенням автомобіля не доводять факт здійсненням ним господарської діяльності. Відхиляючи доводи в цій частині, суд апеляційної інстанції бере до уваги те, що на підтвердження вказаних доводів ОСОБА_1 не надав жодних доказів ні в суді першої інстанції, ні під час розгляду апеляційної скарги. 
На підставі вищенаведеного, апеляційний суд доходить висновку, що суддею місцевого суду ОСОБА_1 обґрунтовано визнаний винним у вчиненні передбаченого ч. 1 ст. 164 КУпАП адміністративного правопорушення; що адміністративне стягнення накладено на нього в межах санкції вищевказаної статті, у зв`язку із чим, є таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення.
Отже, притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинене ним адміністративне правопорушення буде сприяти досягненню основної мети – виховання правопорушника у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені.
Тому, на переконання апеляційного суду, оскаржувана постанова, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни, а подана ОСОБА_1 апеляційна скарга, доводи якої не знайшли свого підтвердження і є безпідставними, – без задоволення.
Приймаючи рішення апеляційний суд бере до уваги положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; те, що ОСОБА_1 не було надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, і будь-яких обґрунтованих клопотань із цього приводу, у тому числі й про виклик свідків, витребування доказів, тощо, не заявлялось.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

                                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу, яку подав ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2021 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 164 КУпАП – залишити без зміни.

Постанова набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Іван Стан