Справа № 307/1263/21

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        09 лютого 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого                                судді КОНДОРА Р.Ю.
суддів                                        МАЦУНИЧА М.В., ГОТРИ Т.Ю.
за участю секретаря                ЖГАНИЧ К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тячівського районного суду від 28 жовтня 2021 року у справі № 307/1263/21, повний текст якої складено 28 жовтня 2021 року, головуючий суддя Бобрушко В.І., про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Грушівської сільської ради та ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, -

встановив:

Відповідачка ОСОБА_1 , яка була залучена до участі в справі ухвалою Тячівського районного суду від 18.10.2021 в якості співвідповідача, оскаржила ухвалу Тячівського районного суду від 28.10.2021, якою забезпечено зазначений позов шляхом заборони ОСОБА_1 відчужувати 1/4 частину житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , до закінчення провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Грушівської сільської ради, ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.
На думку відповідачки ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Овсепян К.А., ухвалу постановлено з порушенням норм процесуального права.
Так, у провадженні Тячівського районного суду перебуває справа № 307/3866/20 за позовом ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Тячівська державна нотаріальна контора, до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Гримут П.В., про визнання права на спадкування, визнання права власності на частку будинковолодіння та земельної ділянки, визнання недійсними та скасування договорів дарування будинковолодіння та земельної ділянки із зобов`язанням державного реєстратора внести відповідні записи про скасування записів про право власності.
Ухвалою судді Тячівського районного суду від 16.02.2021 у справі № 307/3866/20 забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_1 відчужувати житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду по суті спору, застосовано зустрічне забезпечення, зобов`язано ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок суду суму зустрічного забезпечення в розмірі 9000,00 грн протягом строку, що не перевищує десяти днів з дня постановлення ухвали та зобов`язано позивача у вказаний строк надати до суду документи, що підтверджують надання зустрічного забезпечення.
Посилання в заяві про забезпечення позову на те, що відповідачі домовилися в апеляційному суді про скасування заходів забезпечення позову, оскільки вони хочуть продати будинок, є нісенітницею. Відповідачі не можуть позапроцесуальним чином уплинути на вирішення цивільних справ.
Заява про забезпечення позову не є належно обґрунтованою та посилається на обставини, які не є доведеними, зокрема, щодо прийняття спадщини, реєстрації права власності на будинок.
Виходячи з цього, суд не пересвідчився в тому, чи є реальною загроза відчуження спірного майна і не мав підстав забезпечувати позов та встановлювати заборону щодо будинку, який вже перебував під забороною відчуження.
Забезпечивши позов шляхом заборони відповідачці відчужувати 1/4 частину спірного житлового будинку до закінчення провадження у цивільній справі суд не врахував, що у справі ще не ухвалене кінцеве рішення, яке б встановлювало належність позивачці саме 1/4 частини будинку, тоді як не допускається забезпечення позову заходами, які є тотожними задоволенню позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Позивачка неодноразово зверталася по забезпечення позову в цій справі, однак, її заяви поверталися судом через неналежність оформлення.
Апелянт просить ухвалу скасувати, в клопотанні про забезпечення позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідачки ОСОБА_1 адвоката Овсепян К.А., яка апеляцію підтримала, розглянувши на підставі ст. 372 ч. 2 ЦПК України апеляційну скаргу за відсутності інших учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Як убачається з наявних матеріалів, заявою від 26.10.2021 позивачка  ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діяла адвокат Кохман М.В., просила забезпечити її позов до ОСОБА_3 , Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області та ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним шляхом заборони ОСОБА_1 відчужувати 1/4 частину житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , до закінчення провадження у цій цивільній справі (а.с. 2-4).

Ставлячи перед судом питання про забезпечення позову, ОСОБА_2 вказувала на наявність спору між сторонами, виходила з підстав, предмета позову та характеру спору про захист її цивільних прав, а саме, права на спадкування 1/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та належної до нього земельної ділянки. Відповідно до правової позиції позивачки, вона була протиправно позбавлена цього права внаслідок порушення вимог закону під час оформлення заповіту її діда ОСОБА_5 від 18.06.2004 та спадщини на підставі цього заповіту, через що незаконно втратив можливість спадкування її батько ОСОБА_6 , а відтак після його смерті й вона. Спадщину незаконно прийняла тітка позивачки ОСОБА_3 , а в результаті подальших правочинів власником будинку в цілому стала відповідачка ОСОБА_1 .

Зазначала, що в іншій справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області про визнання права на спадкування, визнання права власності на частку будинковолодіння та земельної ділянки, визнання недійсними та скасування договорів дарування будинковолодіння та земельної ділянки із зобов`язанням державного реєстратора внести відповідні записи про скасування записів про право власності ухвалою Тячівського районного суду від 16.02.2021 забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_1 відчужувати вищевказаний житловий будинок, однак, ця ухвала наразі оскаржена апеляційним порядком, а провадження в указаній справі зупинене саме до вирішення справи про визнання заповіту недійсним.

З огляду на такі обставини невжиття заходів забезпечення позову, передбачених ст. 150 ЦПК України, може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення пред`явлених вимог.

Ухвалою Тячівського районного суду від 28.10.2021 заяву позивачки задоволено, забезпечено позов шляхом заборони ОСОБА_1 відчужувати 1/4 частину житлового будинку, який знаходиться в АДРЕСА_1 , до закінчення провадження у цій справі.

Приймаючи таке процесуальне рішення, суд першої інстанції виходив із обґрунтованості заяви, оскільки невжиття заходів забезпечення позову може істотно утруднити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист прав позивачки у разі задоволення пред`явлених вимог.

Відповідно до ст. 149 ч.ч. 1, 2, ст. 150 ч. 1 п. 2, ч. 3, ст. 151 ч. 1 ЦПК України, суд за заявою позивача може вжити передбачені ЦПК України заходи забезпечення позову, якщо їх невжиття може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду; позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії; вид забезпечення позову має бути співмірним із заявленими позивачем вимогами.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, істотного ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача; з`ясувати обсяг позовних вимог та відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Оскільки предметом позову є дійсність заповіту, на підставі якого відбулося спадкування нерухомого майна і в подальшому спадкоємцем це майно було відчужене, а у випадку задоволення позову підстава для переходу права власності на нерухоме майно до спадкоємця за заповітом перестає існувати, доводи позивачки про необхідність і доцільність забезпечення позову, що розглядається, шляхом заборони вчинення дій, спрямованих на відчуження спірного майна, заслуговують на увагу.

Тячівським районним судом розглядається також справа № 307/3866/20 за позовом ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Тячівська державна нотаріальна контора, до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , Грушівської сільської ради Тячівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів приватний нотаріус Тячівського районного нотаріального округу Закарпатської області Гримут П.В., про визнання права на спадкування, визнання права власності на частку будинковолодіння та земельної ділянки, визнання недійсними та скасування договорів дарування будинковолодіння та земельної ділянки із зобов`язанням державного реєстратора внести відповідні записи про скасування записів про право власності, провадження в якій відкрито ухвалою судді суду першої інстанції від 15.02.2021 (посилання в мережі Internet на судове рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень https://reyestr.court.gov.ua/Review/94881898).

Ухвалою Тячівського районного суду від 16.02.2021 у справі № 307/3866/20 за заявою позивачки ОСОБА_2 забезпечено позов, шляхом заборони ОСОБА_1 відчужувати житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , до набрання законної сили рішенням суду по суті спору; застосовано зустрічне забезпечення, зобов`язано ОСОБА_2 внести на депозитний рахунок суду суму зустрічного забезпечення в розмірі 9000,00 грн протягом строку, що не перевищує 10 днів з дня постановлення ухвали з наданням суду документів, що підтверджують надання зустрічного забезпечення (https://reyestr.court.gov.ua/Review/94915106).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 17.11.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а ухвалу Тячівського районного суду від 16.02.2021 про забезпечення позову в справі № 307/3866/20 без змін (https://reyestr.court.gov.ua/Review/101520548).

Ухвалою Тячівського районного суду від 03.06.2021 провадження в у справі № 307/3866/20 зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 307/1263/21 за позовом ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним (https://reyestr.court.gov.ua/Review/97502379).

Таким чином, розгляд по суті наразі здійснюється в справі № 307/1263/21, а її результат матиме значення для вирішення справи № 307/3866/20.

Наявність у провадженні суду кількох цивільних справ щодо різних предметів, хоча б і пов`язаних між собою відповідним чином, не може слугувати підставою для відмови учаснику процесу в реалізації його процесуальних прав, для їх обмеження з тих мотивів, що, до прикладу в одній цивільній справі вже вчинені певні процесуальні дії, прийняті процесуальні рішення і тому такі дії чи рішення не можуть бути вчинені (прийняті) в іншій справі. Цивільним процесуальним законом такі обмеження процесуальних прав не передбачені. У кожній цивільній справі учасник процесу має увесь комплекс процесуальних прав і обов`язків, передбачений ст.ст. 43, 49 та іншими нормами ЦПК України, і вправі клопотати, зокрема, й про забезпечення позову. Слід враховувати й те, що в кожній окремій цивільній справі учасники процесу реалізують свої процесуальні права та виконують процесуальні обов`язки вільно, на свій розсуд, чим обумовлюють власне і рух відповідних справ, їх результат, який не може бути передбаченим однозначно і може змінюватися залежно від намірів сторін та їхніх дій у процесі.

Тому забезпечення позову в похідній по суті справі № 307/3866/20, яке визнане обґрунтованим, не може слугувати підставою для відмови в забезпеченні позову в об`єктивно первинній справі № 307/1263/21.

Твердження в апеляції про те, що застосоване судом забезпеченням позову є тотожним вирішенню спору по суті безпідставне, позаяк позов забезпечений у межах заявлених вимог, що відповідає вимогам закону, і його забезпечення в даному разі жодним чином не свідчить про визнання судом обґрунтованості вимог як таких та не може розцінюватися як передбачуваний результат розв`язання спору. Необґрунтованими є й міркування про недоведеність певних підстав позову, оскільки на даній стадії процесу та при ухваленні рішення про забезпечення позову питання щодо доведеності позову по суті не вирішується.

Тож спадковий спір, похідним від якого є спір безпосередньо щодо обсягу прав на нерухоме майно, позивачкою ініційований, існує, як існує й необхідність з урахуванням двох цивільних справ виключити можливість зміни правового статусу спірного майна, його відчуження зважаючи на рух будь-якої з цих справ. Відсутність забезпечення позову вочевидь може істотно утруднити ефективний захист прав позивачки або й унеможливити поновлення цих прав у разі задоволення позову в контексті права власності на майно, наявності майна як такого тощо. Це може мати наслідком виникнення необхідності у докладанні в подальшому значних зусиль для відновлення відповідних прав, може потягти порушення прав як позивачки, так і інших осіб. Доводи позивачки про можливість порушення її майнових прав діями, спрямованими на відчуження спірного майна, та відповідні цьому ризики з огляду на особливості правової ситуації, що виникла, не можна вважати необґрунтованими, відчуження майна, на яке претендує позивачка, вже мало місце, а власне необхідність заборони відповідних дій підтверджена чинними судовими рішеннями.

За таких умов, позивачка обґрунтовано просила застосувати вид забезпечення позову, прямо передбачений цивільним процесуальним законом і за наявності підстав для цього. Запропонований позивачкою вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами. Забезпечення позову, що на період спору зупиняє можливість зміни правового статусу, зокрема, відчуження частки в нерухомому майні, має запобіжний характер, є достатнім і спрямоване на недопущення порушень прав осіб, інтересів яких стосується спір, а також прав третіх осіб.

Суд першої інстанції врахував обставини справи та ухвалив процесуальне рішення з додержанням вимог закону, чого доводи апеляції не спростовують.

Відтак, на підставі ст. 375 ЦПК України апеляцію слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 1, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд –

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення, а ухвалу Тячівського районного суду від 28 жовтня 2021 року – без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 14 лютого 2022 року.

Судді