ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 грудня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 160/10746/21	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Коршуна А.О. (доповідач),
                               суддів:  Панченко О.М., Чередниченка В.Є.,       
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу  	 Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській  області	
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2021 р. у справі №160/10746/21 	
за  позовом:	ОСОБА_1   	
до:  про: 	Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області  визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-  	

ВСТАНОВИВ:

29.06.2021р. ОСОБА_1 звернулася за допомогою поштового зв`язку до Дніпропетровського  окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (далі – ГУ ПФУ в Дніпропетровській області) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії /а.с. 1-7/.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05.07.2021р. адміністративний позов   ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії залишено без руху та надано позивачу строк для  усунення недоліків позовної заяви /а.с. 29-30/.
У встановлений судом строк  позивачем було усунено недоліки адміністративного позову, ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.07.2021р. за вищезазначеним адміністративним позовом відкрито спрощене позовне провадження (без виклику сторін) в адміністративній справі №160/10746/21  /а.с. 34/.
Позивач, посилаючись у позовній заяві,  на те, що вона з 25.08.2015р. перебуває на обліку у відповідача та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно, у березні 2020р. вона отримала нову довідку про суддівську  винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці №04.2/60/20-с  від 23.03.2020р.; відповідач листом №0400-0308-8/40205 від 05.06.2020р. повідомив про  відмову у проведенні перерахунку щомісячного грошового утримання; відповідно до рішення  Дніпропетровського окружного адміністративний суду від 18.09.2020р. у справі №160/9706/20 та  постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 24.02.2021р. у справі №160/9706/20  зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці починаючи з 19.02.2020р. на підставі довідки Дніпровського апеляційного суду №04.2./60/20-с   від 23.03.2020р. та виплатити кошти з урахуванням раніше отриманих за той же період; відповідачем на виконання зазначеного рішення суду, при обчисленні щомісячного довічного грошового утримання, було неправомірно зменшено відсоток з 86% до 56% від суддівської винагороди; позивач вважає таке зменшення відсотку з 86% до 56% необґрунтованим  та безпідставним, оскільки право судді на відставку є конституційною гарантією і у відповідача були відсутні правові підстави для зменшення відсоткового значення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 86% до 56% ; такі дії відповідача порушують його права тому просив суд : - визнати протиправними дії відповідача щодо зменшення відсоткового основного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці під час його перерахунку з 19.02.2020р. з 86%    до 56%;                                     - зобов`язати відповідача здійснити з 19.02.2020р. перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 86% суддівської винагороди на відповідній посаді та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум; - допустити негайне виконання рішення суду в межах місячного платежу за період з 19.02.2020р. по 22.02.2020р. 
Рішенням   Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2021р. у справі №160/10746/21 адміністративний позов задоволено частково, визнано протиправним та скасовано  рішення № 912050178931 від 01.04.2021р. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо зменшення ОСОБА_1 відсоткового основного розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці під час його перерахунку за період з 19.02.2020р. по 31.03.2021р. та довічно з 86 % до 56 %; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити з 19.02.2020р. перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи із 86% винагороди працюючого судді на відповідній посаді та здійснити виплату з урахуванням виплачених сум; в решті позовних вимог відмовлено (суддя Рябчук О.С.) /а.с. 106-109/.
Відповідач, не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції від 06.09.2021р., подав апеляційну скаргу /а.с. 115-119/.
Адміністративна справа №160/10746/21, разом з матеріалами вищезазначеної  апеляційної скарги, надійшли до Третього апеляційного адміністративного суду 03.11.2021р. / а.с. 114/.
Ухвалами Третього апеляційного адміністративного суду від 08.11.2021р. у справі №160/10746/21 поновлено ГУ ПФУ в Дніпропетровській області строк апеляційного оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2021р. в адміністративній справі №160/10746/21, відкрито  апеляційне провадження за апеляційною скаргою ГУ ПФУ в Дніпропетровській  області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2021р. в адміністративній справі №160/10746/21 /а.с. 135/ і апеляційний розгляд справи в порядку письмового провадження призначено з 07.12.2021р. /а.с. 136/, про що судом у встановлений чинним процесуальним законодавством строк та спосіб було повідомлено учасників справи /а.с. 138.139/.
Відповідно до ч.5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення  в порядку письмового провадження  є дата складення повного судового рішення, повний текст судового рішення  у справі  №160/10746/21складено  30.12.2021р.
Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі /а.с. 115-119/ на те, що стаж позивача на посаді судді складає 23 років 8 місяців 24 дні, а тому ними  правомірно було застосовано відсоткова ставка 56%, оскільки ставка 86% була  передбачена  нормою закону, яка на цей час втратила чинність, тому просив  рішення суду першої інстанції скасувати і постановити  нове рішення, яким відмовити у задоволенні  позовних вимог у повному обсязі.  
Перевіривши доводи апеляційної скарги, матеріали справи та прийняте судом першої інстанції рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з наступних підстав.
Під час розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційним судом встановлено, що позивач у справі – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  перебуває на обліку у відповідача та отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці відповідно до Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.09.2019 р. у справі № 160/9706/20 позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Дніпропетровській області щодо відмови ОСОБА_1 у проведенні перерахунку та виплаті щомісячного довічного грошового утримання листом №0400-0308-8/40205 від 05.06.2020р.; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Дніпровського апеляційного суду №04.2/60/20-с від 23.03.2020р., починаючи виплату з 19.02.2020р. у розмірі 86% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, виходячи з його фактичного розміру, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням раніше виплачених сум; зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області виплатити ОСОБА_1 внаслідок перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці заборгованість за період з 19.02.2020р. з урахуванням Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та фактично виплачених сум; у задоволенні решти позову – відмовлено.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 24.03.2021р. рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18.09.2020р. в адміністративній справі №160/9706/20 скасовано в частині зобов`язання ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці згідно з довідкою Дніпровського апеляційного суду №04.2/60/20-с від 23.03.2020р., починаючи виплату з 19.02.2020р. у розмірі 86% суддівської винагороди працюючого на відповідній посаді судді, виходячи з його фактичного розміру, без обмеження граничного розміру щомісячного довічного грошового утримання, з урахуванням раніше виплачених сум; в цій частині ухвалено нове судове рішення, яким зобов`язано ГУ ПФУ в Дніпропетровській області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020р. на підставі довідки Дніпровського апеляційного суду №04.2/60/20-с від 23.03.2020р.  та виплатити різницю між нарахованими та фактично отриманими сумами; в іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Рішенням ГУ ПФУ в Дніпропетровській області № 912050178931 від 01.04.2021р. зменшено ОСОБА_1 відсотковий розмір довічного грошового утримання судді у відставці з 86 % до 56 % суддівської винагороди за період з 19.02.2020р. по 31.03.2021р.
Позивач, звернулась до ГУ ПФУ в Дніпропетровській області з заявою щодо нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Листом № 13274-7255/К-01/8-0400/21 від 21.04.2021р. ГУ ПФУ в Дніпропетровській області повідомило позивача про те, що їй здійснено перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з 19.02.2020р. на виконання постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 24.03.2021р. в адміністративній справі №160/9706/20 в розмірі 56 % суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді /а.с. 20/
Вважаючи неправомірним зменшення відповідачем відсоткового показника щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці із розміру 86% до 56% суддівської винагороди при перерахунку з 19.02.2020р. щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, позивач звернувся до адміністративного суду з зазначеним адміністративним позовом і суд першої інстанції, приймаючи у цій справі рішення про  задоволення  адміністративного позову, яке є предметом апеляційного перегляду, зазначив, що позивач має право на перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці, виходячи з 86% від розміру грошового утримання діючого на відповідній посаді судді, і саме із висновком суду першої інстанції щодо здійснення перерахунку виходячи з 86% не погоджується відповідач у справі у поданій ним апеляційній скарзі. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Так положеннями ст. 126 Конституції України передбачено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується  Конституцією  і законами України.
Держава, відповідно до ст. 130 Конституцій України,  забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя. Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначає  Закон України «Про судоустрій і статус суддів» №1402-VIII  від 02.06.2016р. (далі - Закон №1402-VI).
Частиною 1 ст. 142  Закону №1402-VI, передбачено, що судді, який вийшов у відставку, після досягнення чоловіками віку 62 років, жінками - пенсійного віку, встановленого  статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплачується пенсія на умовах, визначених зазначеним  Законом, або за його вибором щомісячне довічне грошове утримання. До досягнення зазначеного віку право на пенсію за віком або щомісячне довічне грошове утримання мають чоловіки 1955 року народження і старші після досягнення ними такого віку:
1) 61 рік - які народилися з 1 січня 1954 року по 31 грудня 1954 року;
2) 61 рік 6 місяців - які народилися з 1 січня 1955 року по 31 грудня 1955 року.
При цьому, суддя у відставці, який не досяг віку, встановленого частиною першою цієї статті, отримує щомісячне довічне грошове утримання. При досягненні таким суддею віку, встановленого частиною першою цієї статті, за ним зберігається право на отримання щомісячного довічного грошового утримання або, за його вибором, призначається пенсія на умовах, визначених  Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»  (ч. 2 статті 142  цього ж Закону).
Конституційний суд України у мотивувальній частині рішення №18-рп/2011 від 14.12.2011р.,  досліджуючи поняття щомісячне довічне грошове утримання судді вказав, що це утримання є самостійною гарантією незалежності судді та складовою його правового статусу, а правова природа щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці та щомісячного грошового утримання діючого судді однакова, а самі ці поняття однорідні та взаємопов`язані, ідентичні, відрізняються лише за способом фінансування: судді у відставці виплату одержують з Пенсійного фонду України за рахунок Державного бюджету, діючі судді - виключно з Державного бюджету України. У цьому ж рішенні Конституційний суд України також вказав про неможливість звуження змісту та об`єму гарантій незалежності суддів, а відповідно, матеріального та соціального забезпечення.
У  рішенні Конституційного Суду України №3-рп/2013  від 03.06.2013 р. (справа щодо змін умов виплати пенсій і щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці) зазначено, що визначені  Конституцією  та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема, обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Зазначений підхід до статусу судді у відставці та питання належного матеріального забезпечення суддів у відставці, крім вищенаведених рішень,   знайшов своє продовження у  рішенні Конституційного Суду України № 4-рп/2016 від 08.06.2016 року, у абзаці другому пункту 3 мотивувальної частини якого зазначено, що щомісячне довічне грошове утримання є особливою формою матеріального забезпечення судді, полягає у гарантованій державою щомісячній грошовій виплаті, що слугує забезпеченню належного матеріального утримання судді після звільнення від виконання обов`язків (відставки), а також життєвого рівня, гідного його статусу.
Частиною 3 ст. 142 Закону №1402-VIII передбачено, що  щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
Положеннями ч. 4 та ч. 5 ст. 142 цього ж Закону  передбачено, що у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання. Пенсія або щомісячне довічне грошове утримання судді виплачується незалежно від заробітку (прибутку), отримуваного суддею після виходу у відставку. Щомісячне довічне грошове утримання суддям виплачується органами Пенсійного фонду України за рахунок коштів Державного бюджету України.
Базовий розмір посадового окладу судді, відповідно до ч. 3 ст. 135 Закону №1402-VIII,  становить:
1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
При цьому положеннями  Розділу ХІІ «Прикінцеві та  перехідні положення» Закону №1402-VIII серед іншого також були визначені певні особливості визначення розміру суддівської винагороди та щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Так, положеннями п. 22 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII було визначено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим  Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом.
Судді, які на день набрання чинності цим Законом пройшли кваліфікаційне оцінювання та підтвердили свою здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді, до 01.01.2017р. отримують суддівську винагороду, визначену відповідно до положень  Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 2453-VI  від 07.07.2010 р. (далі Закон № 2453-VI).
Відповідно до п. 23 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII, до проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень  Закону №2453-VI  .
Законом України № 193-ІХ від 16.10.2019р. «Про внесення змін до Закону України «Про судоустрій і статус суддів» та деяких законів України щодо діяльності органів суддівського врядування», який набрав чинності 07.11.2019р., було виключено зазначені вище п.п.22, 23 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII.
Відповідно до пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних» положень  Закону № 1402-VIII, розмір посадового окладу судді, крім зазначеного у п.23 цього розділу, становить з 1 січня 2020 року:
а) для судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року;
б) для судді апеляційного суду та вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Пунктом 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень» Закону №1402-VIII встановлено, що право на отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному цим  Законом, має суддя, який за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердив відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначений на посаду судді за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим  Законом, та працював на посаді судді щонайменше три роки з дня прийняття щодо нього відповідного рішення за результатами такого кваліфікаційного оцінювання або конкурсу.
В інших випадках, коли суддя іде у відставку після набрання чинності цим  Законом, розмір щомісячного довічного грошового утримання становить 80 відсотків суддівської винагороди, обчисленої відповідно до положень  Закону України «Про судоустрій і статус суддів». За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді, але не може бути більшим ніж 90 відсотків суддівської винагороди судді, обчисленої відповідно до зазначеного  Закону.
Рішенням Конституційного Суду України № 2-р/2020  від 18.02.2020р. року визнані такими, що не відповідають  Конституції України, положення пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцевих та перехідних положень»  Закону № 1402-VIII зі змінами.
При цьому у п. 16,17 вищезазначеного рішення Конституційний Суд України  зазначив, що право судді на відставку є конституційною гарантією незалежності суддів (п.4 ч.6  ст.126 Конституції України). Відставка судді є особливою формою звільнення його з посади за власним бажанням та обумовлена наявністю в особи відповідного стажу роботи на посаді судді; наслідком відставки є, зокрема, припинення суддею своїх повноважень з одночасним збереженням за ним звання судді і гарантій недоторканності, а також набуттям прав на виплату вихідної допомоги та отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання (абзац четвертий підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини  Рішення Конституційного Суду України від 19.11.2013 року № 10-рп/2013). Визначені  Конституцією  та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом; такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці; право судді у відставці на пенсійне або щомісячне довічне грошове утримання є гарантією належного здійснення правосуддя і незалежності працюючих суддів та дає підстави висувати до суддів високі вимоги, зберігати довіру до їх компетентності і неупередженості; щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу; конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя; конституційний статус судді передбачає достатнє матеріальне забезпечення судді як під час здійснення ним своїх повноважень (суддівська винагорода), так і в майбутньому у зв`язку з досягненням пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок припинення повноважень і набуття статусу судді у відставці (щомісячне довічне грошове утримання); статус судді та його елементи, зокрема матеріальне забезпечення судді після припинення його повноважень, є не особистим привілеєм, а засобом забезпечення незалежності працюючих суддів і надається для гарантування верховенства права та в інтересах осіб, які звертаються до суду та очікують неупередженого правосуддя (абзаци п`ятий, шостий підпункту 2.2 пункту 2 мотивувальної частини  Рішення Конституційного Суду України від 03.06.2013 року № 3-рп/2013).
Отже, судді, які вже перебувають у відставці та досягли шістдесяти п`ятирічного віку, з об`єктивних причин не мають можливості пройти кваліфікаційне оцінювання на відповідність займаній посаді і пропрацювати після цього три роки, що є обов`язковою умовою для отримання щомісячного довічного грошового утримання у розмірі, визначеному  Законом № 1402-VIII.
Конституційний Суд України вважає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має бути співмірним із суддівською винагородою, яку отримує повноважний суддя. У разі збільшення розміру такої винагороди перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці має здійснюватися автоматично. Встановлення різних підходів до порядку обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів порушує статус суддів та гарантії їх незалежності.
Також Конституційний Суд України зазначив, що розмір щомісячного довічного грошового утримання суддів, які не проходили оцінювання за критеріями компетентності, професійної етики або доброчесності та вийшли у відставку, відрізняється від розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів, які вийдуть у відставку після успішного проходження такого оцінювання.
У зв`язку з викладеним,  Конституційний Суд України рішенням № 2-р/2020   від 18.02.2020р.  визнав неконституційним пункт 25 розділу XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону № 1402-VIII.
Враховуючи, що ст. 152 Конституції України  передбачено, що закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають  Конституції України  або якщо була порушена встановлена  Конституцією України  процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності, то з дня  ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р/2020 від 18.02.2020р.   Закон № 1402-VIII не містить норм, які б по-різному визначали порядок обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці.
Тому колегія суддів вважає, що перерахунок щомісячного довічного грошового утримання суддів у відставці,  має бути проведений з 19.02.2020 року - з наступного дня з дати  ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р/2020 від 18.02.2020р., і він  обумовлений відновленням раніше порушених прав позивача, відповідно до  Закону № 1402-VIII, на підставі довідки  Дніпровського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці від 23.03.2020р. №04.2/60/20.
При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ця справа підпадає під ознаки типової адміністративної справи № 620/1116/20, яка розглянута Верховним Судом 16.06.2020р., відтак висновки Верховного суду у цій справі підлягають врахуванню апеляційним судом.
Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи зробив обґрунтований висновок про те, що після визнання неконституційними положень пункту 25 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII позивач, як суддя у відставці, набув право на перерахунок розміру його щомісячного довічного грошового утримання, виходячи з розміру суддівської винагороди, обчисленої відповідно до статті 135 та підпункту 4 пункту 24 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №1402-VIII, які визначають розмір суддівської винагороди працюючого судді.
Разом з тим, колегія суддів вважає помилковим посилання позивача та суду першої інстанції на те, що такий перерахунок має бути здійснений, виходячи з 86% від суддівської винагороди працюючого судді.
Здійснення  перерахунку грошового утримання судді у відставці передбачено ч. 4  статті 142 Закону №1402-VIII, відповідно до якої  у разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Водночас, частиною третьою цієї статті визначено, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
При цьому колегія суддів вважає необхідним зазначити, що вищезазначена норма закону не звужує зміст та об`єм  гарантій незалежності судді, у тому числі і судді у відставці.
Приймаючи до уваги, що вищевказана норма неконституційною не визнавалась, колегія суддів зазначає, що здійснення перерахунку грошового утримання судді у відставці в розмірі 86% від заробітної плати працюючого судді, ставить діючих суддів у нерівне становище з тими суддями, які вийшли у відставку за Законом № 2453-VI, і до спірних правовідносин застосуванню підлягають норми одного Закону, а не вибірково з різних законів, а тому  вважає, що задовольняючи позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача здійснити перерахунок і виплачувати позивачу щомісячне довічне грошове утримання  в розмірі 86%, суд першої інстанції вибірково застосував норми різних законів, що свідчить про неправильне застосування ним норм матеріального права під час прийняття рішення у цій справі, що відповідно до ст. 317 КАС України є підставою для скасування такого рішення суду.
Так, враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає, що позивач з 19.02.2020р. має право на перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, такий перерахунок повинен здійснюватися виходячи з розміру суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, який визначено  довідкою  Дніпровського апеляційного суду про суддівську винагороду для обчислення щомісячного грошового утримання судді у відставці №04.2/60/20-с від 23.03.2020р., а розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача повинен бути визначений відповідно до ч. 3  статті 142 Закону №1402-VIII, що і було зроблено відповідачем виходячи із стажу позивача, як судді -23 років  8 місяців 24 днів і такий розмір складає саме 56% від суддівської винагороди.  
Відповідно до  статті 2 КАС України метою адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Ця мета перекликається зі статтею 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Відповідно до неї кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Європейський суд з прав людини у своїх численних рішеннях сформував сталу практику оцінки ефективності засобу юридичного захисту. Засіб юридичного захисту, якого вимагає стаття 13, має бути «ефективним» як з практичної, так і з правової точки зору, тобто таким, що запобігає стверджуваному порушенню чи його повторенню в подальшому, або забезпечує адекватне відшкодування за те чи інше порушення, яке вже відбулося. Навіть якщо якийсь окремий засіб юридичного захисту сам по собі не задовольняє вимоги статті 13, задоволення її вимог може забезпечуватися за допомогою сукупності засобів юридичного захисту, передбачених національним законодавством (рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», №40450/04, пункт 64).
Засіб юридичного захисту має бути «ефективним» в теорії права та на практиці, зокрема, в тому сенсі, що можливість його використання не може бути невиправдано ускладнена діями або бездіяльністю органів влади держави-відповідача (рішення у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey), №21987/93, пункт 95).
При оцінці ефективності необхідно враховувати не тільки формальні засоби правового захисту, а й загальний правовий і політичний контекст, в якому вони діють, й особисті обставини заявника (рішення у справі «Джорджевич проти Хорватії» (Djordjevic v Croatia), № 41526/10, пункт 101; рішення у справі «Ван Остервійк проти Бельгії» (Van Oosterwijck v Belgium), №7654/76 пункти 36-40). Отже, ефективність засобу захисту оцінюється не абстрактно, а з урахуванням обставин конкретної справи та ситуації, в якій опинився позивач після порушення.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів враховуючи положення ст. 242 КАС України,  приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог щодо застосування 86% під час здійснення перерахунку  і виплати позивачу щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці , що свідчить про обґрунтованість доводів апеляційної скарги, що є підставою для скасування рішення суду від 06.06.2021р. та задоволення апеляційної скарги.
Вирішуючи позовні вимог по суті, колегія суддів вважає, що відповідач , як суб`єкт владних повноважень приймаючи рішення №912050178931 від 01.04.2021р про визначення позивачу розміру довічного грошового утримання судді у відставці у розмірі 56% суддівської винагороди діяв у межах повноважень та спосіб визначений законодавством, а тому правові підстави для визнання протиправним та скасування такого рішення відсутні,  у зв`язку з чим позивачу у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 311,315,317,321,322 КАС України, суд,- 

ПОСТАНОВИВ:
          
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській  області -  задовольнити.
Рішення Дніпропетровського  окружного адміністративного суду від 06.06.2021р. у справі №160/10746/21 -  скасувати. 
В позові ОСОБА_1  - відмовити.
Постанова  суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.
Постанова виготовлена та підписана 30.12.2021р.     
Головуючий - суддя                                                                      А.О. Коршун 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко