Справа № 348/1831/21 
Провадження № 22-ц/4808/400/22 
Головуючий у 1 інстанції Міськевич О. Я. 
Суддя-доповідач Бойчук 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 лютого 2022 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача                Бойчука І.В.,
суддів                                Томин О.О., Девляшевського В.А.,
розглянувши у порядку письмового провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Надвірнянського районного суду від 20 грудня 2021 року під головуванням судді Міськевич О.Я. у м. Надвірна,
в с т а н о в и в:
У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів.
В обґрунтування позову зазначила, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 17.02.2014 розірвано.
В шлюбі у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка проживає з нею.
Згідно рішення Надвірнянського районного суду від 15.02.2019 вирішено стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі по 1 300,00 грн щомісячно.
Вказувала, що визначені судом аліменти в сумі по 1 300,00 грн є занадто малими для забезпечення нормального фізичного та духовного розвитку дитини. 
З часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів сталася значна зміна цін на основні життєво-необхідні товари та продукти. Вона не має постійного доходу, оскільки ІНФОРМАЦІЯ_2 народила доньку ОСОБА_4 та фактично здійснює догляд за нею. У зв`язку з цим у неї погіршилося матеріальне становище.
Відповідач працює за кордоном, отримує високий дохід, на утриманні інших осіб не має, 
Посилаючись на те, що спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за позовом одержувача аліментів, просила ухвалити рішення, яким змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Надвірнянського районного суду від 15.02.2019, справа № 348/91/19, та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Надвірнянського районного суду від 20 грудня 2021 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.
Змінено визначений рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.02.2019 року спосіб присудження аліментів у твердій грошовій сумі на розмір у частці від заробітку (доходу) батька дітей.
Вирішено стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.
Вирішено стягнення аліментів розпочати з дати набрання рішенням законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2 500,00 грн. витрат на правову допомогу.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 908 грн. судового збору.
У апеляційній скарзі  ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.
Вказує, що на момент розгляду справи перебував за кордоном та повернувся в Україну в кінці грудня. Таким чином суд провів розгляд справи по суті без його присутності. Він фактично був позбавлений судом першої інстанції можливості надати необхідні докази про свій матеріальний стан та погіршення стану свого здоров`я, а також заперечити щодо стягнення з нього аліментів в розмірі, визначеному позивачем, який власне й задоволено судом.
Зазначає, що враховуючи стан його здоров`я та отримані ним доходи, він спроможний сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн щомісячно та саме такий розмір аліментів є справедливим.
Суд першої інстанції, при визначенні його матеріального стану, обмежився тільки інформацією про перетин ним кордону за період з 01.01.2020 по 07.12.2021. При цьому, судом не взято до уваги його докази про те, що у позивачки покращився матеріальний стан.
Він зазначав, що ухилявся від спати аліментів та не має такого наміру, та завжди надавав матеріальну допомогу дитині.
Суд першої інстанції при ухваленні рішення неодноразово вказував на його тимчасові заробітки за кордоном, не встановивши підстави та наявність істотних умов, які власне спровокували його заробляти собі на життя таким способом. Крім того, протягом останнього часу він хворіє, час від часу перебуває на стаціонарному лікуванні та потребує значної суми коштів. Захворювання обмежує його у пошуках роботи та позбавить його можливості їхати на тимчасові заробітки за кордон.
Визначений судом першої інстанції розмір аліментів складає більше 40 % його заробітку, фактично позбавить його можливості нормально існувати та провести необхідне лікування, яке він потребує відповідно до висновків спеціалістів.
Також, враховуючи визначений законодавством прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 від середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості призведе до того, що він самостійно забезпечуватиме дитину прожитковим мінімумом, що суперечить ст. 180 СК України.
Також він не погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з нього в повному обсязі витрат, понесених нею на правову допомогу, адже позивачка проводить підприємницьку діяльність, що свідчить про її спроможність оплатити послуги адвоката самостійно.
Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього аліменти на користь позивачки на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначає про відсутність підстав вважати, що судом першої інстанції порушено вимоги процесуального права, адже судом відкладався розгляд справи у зв`язку з неявкою відповідача, ним подавалося клопотання про відкладення розгляду справи, було подано відзив на позовну заяву та більше жодних клопотань від нього до суду не надходило.
Доводи апелянта про те, що він не спроможний сплачувати аліменти у розмірі, визначеному судом, не заслуговують на увагу, оскільки він протягом тривалого часу перебував за кордоном, що свідчить про те, що апелянт працює та має значний дохід, однак всупереч вимог ч. 2 ст. 43 ЦПК України не бажає надати суду інформацію про свої заробітки. 
До відзиву на позовну заяву відповідачем не було долучено будь-яких доказів стану свого здоров`я, а долучені до апеляційної скарги копії документів не містять інформації щодо предмета доказування, тобто рекомендації або обмежень щодо фізичної праці апелянта. Також такі документи подані з порушенням вимог ст. 83 ЦПК України.
Щодо матеріального стану позивачки, то на даний час вона не має постійного доходу, оскільки фактично здійснює догляд за дочкою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та збільшуються витрати на утримання доньки ОСОБА_5 , а такі обставини виникли після ухвалення рішення суду про стягнення аліментів. Одна земельна ділянка набута позивачкою безоплатно в порядку приватизації, а іншу придбали її батьки та оформили на неї.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з таких підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 12.08.2006 зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Надвірнянського районного суду від 17.02.2014 (а.с. 6). 
В шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , що стверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5).
Вищевказаним рішенням суду після розірвання шлюбу неповнолітню дочку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , залишено проживати з матір`ю 
Рішенням Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 15.02.2019 року вирішено стягувати з відповідача в користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 1 300,00 грн щомісячно, до досягнення дитинною повноліття (а.с.7).
ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 народила доньку ОСОБА_4 (а.с. 8).
Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов проживання ОСОБА_1 разом з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_6 проживають за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 9).
Відповідно до повідомлення Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України, наданого на виконання ухвали суду від 29.11.2021, відповідач ОСОБА_7 в період з 01.01.2020 по 07.12.2021 двадцять раз здійснював перетин державного кордону України (а.с. 59-62).
Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.
Враховуючи зміст ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.
Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням зміни матеріального становища платника аліментів є зміна доходів, витрат, активів тощо. Під зміною сімейного стану розуміється з`явлення у сім`ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов`язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ч. 3 ст. 181 СК України).
Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.
За положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі») (постанова Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13).
Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2021 рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня – 2 618 гривень.
Водночас, відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував матеріальне становище позивача, відсутність у відповідача інших утриманців, задовільний стан здоров`я відповідача, те, що він є працездатним, працює по тимчасових заробітках, задовільний стан здоров`я дитини, а також право одержувача аліментів на зміну способу стягнення аліментів відповідно до ст. 182 СК України, та дійшов вірного висновку визначення розміру аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) відповідача, так як такий відповідає вимогам закону, є справедливим, відповідає інтересам та потребам дитини, з врахуванням рівного обов`язку обох батьків приймати участь у вихованні та утриманні дітей.
Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи, що відповідачем не надано доказів, якими підтверджується його дійсний майновий стан, посилання в апеляційній скарзі на неспроможність на даний час сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу) щомісячно не приймаються до уваги та не є підставою для зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів, який є необхідним для забезпечення дитині належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.
Не підтверджені будь-якими доказами та не спростовують висновків суду першої інстанції посилання ОСОБА_2 про те, що він час від часу перебуває на стаціонарному лікуванні і потребує значної суми коштів у зв`язку із захворюванням, та про те, що визначений судом першої інстанції розмір аліментів складає більше 40 % його заробітку, фактично позбавить його можливості нормально існувати та провести необхідне лікування. 
Також судом встановлено, що апелянт в період з 01.01.2020 по 07.12.2021 неодноразово виїжджав за кордон на тривалий час, що свідчить про достатній матеріальний стан відповідача, який необхідний для забезпечення багаторазового та тривалого перебування відповідача за межами України.
Доводи апелянта про те, що з урахуванням визначеного законодавством прожиткового мінімуму для дитини віком від 6 до 18 років, стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 від середньої заробітної плати працівника для відповідної місцевості призведе до того, що він самостійно забезпечуватиме дитину прожитковим мінімумом є необґрунтованими і не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Доводам ОСОБА_2 про те, що у позивачки покращився матеріальний стан, суд першої інстанції дав належну правову оцінку, визначаючи розмір аліментів з урахуванням матеріального становища сторін.
Також не заслуговують на увагу посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме, щодо позбавлення його можливості надати необхідні докази про свій матеріальний стан та погіршення стану свого здоров`я і неможливість ним заперечити стягнення з нього аліментів в розмірі, визначеному позивачем.
Апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 83 ЦПК України відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
При розгляді справи в суді першої інстанції ОСОБА_2 28.09.2021 подав відзив на позовну заяву з долученням письмових доказів. У матеріалах справи відсутні його письмові повідомлення про неможливість подання суду у встановлений законом строк доказів та не вказано причини не подання цих доказів, які б стверджували, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання таких доказів.
Посилання апелянта на безпідставність висновку суду першої інстанції про стягнення з нього в повному обсязі витрат, понесених позивачкою на правову допомогу, оскільки вона спроможна оплатити послуги адвоката самостійно, є необґрунтованими та суперечать вимогам ст. 133, 137, 141 ЦПК України.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд дійшов переконання, що судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. 
Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Керуючись ст. 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення рішення Надвірнянського районного суду від 20 грудня 2021 року залишити без змін .
Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16 лютого 2022 року.

Суддя-доповідач:                                                        І.В. Бойчук
Судді:                                                                        О.О. Томин
       В.А. Девляшевський