ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/7811/21                                                      Суддя  першої інстанції: Гарник К.Ю.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  26 січня 2022 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача                    - Степанюка А.Г.,
суддів                                        - Бужак Н.П., Губської Л.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на прийняте за правилами спрощеного позовного провадження рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року у справі за адміністративним позовом Головного управління Держпродспоживслужби у Львівській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» про стягнення суми штрафних санкцій, -

В С Т А Н О В И Л А:
У березні 2021 року Головне управління Держпродспоживслужби у Львівській області (далі - Позивач, ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області) звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі - Відповідач, ТОВ «Споживчий центр») про стягнення з ТОВ «Споживчий центр» на користь державного бюджету 2  550,00 грн згідно рішення ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 17.06.2020 №0139.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 27.09.2021 позов задоволено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що рішення про накладення штрафу є таким, що відповідає вимогам законодавства та прийнято з дотримання його вимог, а також строків накладення адміністративно-господарських санкцій, а відтак несплата штрафу Відповідачем у визначений в індивідуальному акті строк свідчить про наявність правових підстав для його стягнення у судовому порядку.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати йог ота ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Свою позицію обґрунтовує тим, що судом не було враховано порушення Позивачем строків накладення адміністративно-господарських санкцій, суб`єктом владних повноважень не доведено факту розміщення реклами саме ТОВ «Споживчий центр», а надані ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області фотознімки не є належними і допустимими доказами з огляду на їх неналежне оформлення та засвідчення.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17.11.2021 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи з суду першої інстанції, які надійшли 14.12.2021.
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Свою позицію обґрунтовує тим, що суд прийшов до правильного висновку про обґрунтованість застосування до ТОВ «Споживчий центр» штрафних санкцій та наявність правових підстав для їх стягнення у судовому порядку.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.01.2022 справу призначено до розгляду у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
При ухваленні оскаржуваного рішення, суд першої інстанції встановив, що Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради направлено ТОВ «Споживчий центр» вимогу від 12.12.2019 №23/Р-3-3663, якою, у зв`язку з самовільним встановленням спеціальних конструкцій зовнішньої реклами, запропоновано у строк до 18.12.2019 демонтувати самовільно встановлену конструкцію, про що повідомити КП «Адміністративно-технічне управління» листом з долученням світлин місця після демонтажу, а також попереджено, що при невиконанні вимоги, демонтаж буде здійснений КП «Адміністративно-технічне управління» примусово у будь-який робочий день після 18.12.2019 (а.с. 8).
Крім того, 15.01.2020 Департаментом економічного розвитку Львівської міської ради Головному управлінню Держпродспожислужби у Львівській області направлено подання № 23/Р-З-61 про порушення ТОВ «Споживчий центр» Закону України «Про рекламу», відповідно до якої товариством порушено вимоги ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу», а саме, самовільно встановлено спеціальну конструкцію зовнішньої реклами на фасаді будинку №9 на площі Князя Ярослава Осмомисла, розмірами площини рекламної конструкції 0,70х0,70 м (а.с. 9).
Матеріали справи свідчать, що 04.05.2020 ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області складено протокол №0130 про розміщення ТОВ «Споживчий центр» зовнішньої реклами за адресою: місто Львів, площа Князя Ярослава Осмомисла, 9, з ознаками порушення вимог ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу» без наявності дозволу на розміщення зовнішньої реклами від органів місцевого самоврядування (а.с. 10).
Згідно вимоги від 05.05.2020 №07_4-12/2905 Відповідачу запропоновано у строк до 28.05.2020 надати на адресу управління належним чином завірені копії документів, що підтверджують наявність права у останнього на розміщення рекламної конструкції, а також повідомлено, що розгляд справи про порушення законодавства України про рекламу буде проведено 17 червня 2020 року з 10 години 00 хвилин до 12 години 00 хвилин (а.с. 11).
На виконання вказаної вимоги від ТОВ «Споживчий центр» на адресу ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області надійшли письмові пояснення від 15.05.2020 №609, в яких зазначено, що документи, які були надіслані Департаментом економічного розвитку, не підтверджують право власності товариства на вказану конструкцію, як і не підтверджують того факту, що саме товариством цю конструкцію було розміщено (а.с. 12-16).
Крім того, Відповідачем на адресу Позивача було надіслано клопотання від 15.05.2020 №610, в якому товариство просило витребувати від Департаменту економічного розвитку документи, які підтверджують право власності товариства на конструкцію, яку зазначено у поданні Департаменту, документи, які підтверджують волевиявлення товариства на розміщення конструкції та документи, які підтверджують що саме товариство розміщувало вказану конструкцію з порушенням вимог законодавства про рекламу (а.с. 17).
Судом першої інстанції також встановлено, що з метою з`ясування обставин, зазначених Відповідачем у письмових поясненнях, а також з урахуванням поданого клопотання, Позивачем було витребувано від Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради документи, що були зазначені у клопотанні Відповідача, про що листом від 20.05.2020 №07_4-12/3167 повідомлено останнього (а.с. 18-19). Крім того, в указаному листі підкреслено, що розгляд справи про порушення законодавства про рекламу буде проведено 17.06.2020 з 10:00 по 12:00 в Управлінні захисту споживачів ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області за адресою: м. Львів, пр-т. В. Чорновола, 59, каб. №8.
Рішенням ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області «Про початок розгляду справи про порушення законодавства про рекламу» №0138 від 29.05.2020 розпочато розгляд справ про порушення законодавства про рекламу стосовно ТОВ «Споживчий центр» (а.с. 21).
Відповідачем на адресу Позивача направлені додаткові письмові пояснення від 28.05.2020 №668, в яких товариство повторно наголосило на тому, що світлини та скріншоти, надані Департаментом економічного розвитку не свідчать про наявність у товариства права власності на рекламну конструкцію та на те, що вказана рекламна конструкція була розміщена саме товариством (а.с. 22).
Листом від 02.06.2020 №2410-06-1780 КП «Адміністративно-технічне управління» Львівської міської ради повідомило ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області про те, що за адресою: площа Князя Ярослава Осмомисла, 9, ТОВ «Споживчий центр» отримало у 2018 році погоджений уповноваженим органом Львівської міської ради паспорт на виготовлення та розміщення малої архітектурної форми (вивіски). При обстеженні території району інженеру КП «Адміністративно-технічне управління» було в усній формі повідомлено, що за вказаною адресою діяльність здійснює вказане товариство, та конструкція, яка розміщена на фасаді будинку належить останньому, а також підтвердило, що конструкція належить ТОВ «Споживчий центр» (а.с. 23).
Із змісту копії паспорта на виготовлення МАФ (вивіски) «Швидко Гроші» за адресою: місто Львів, площа Князя Ярослава Осмомисла, 9, вбачається, що Товариству з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» у 2018 році надано дозвіл на розміщення вивіски розміром 2300х270 мм, товщиною - 60 мм (а.с. 24-27).
З протоколу №0165 засідання стосовно справи про порушення законодавства про рекламу від 17.06.2020 відносно ТОВ «Споживчий центр» вбачається, що у ході проведення засідання було встановлено порушення підприємством вимог ч. 1 ст. 16 Закону України «Про рекламу», а саме прийнято рішення про самовільне розміщення зовнішньої реклами на фасаді будинку за адресою: місто Львів, площа Князя Ярослава Осмомисла, 9, без дозволу органів місцевого самоврядування (а.с. 30).
Рішенням ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області «Про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу» від 17.06.2020 №0139 за порушення встановленого законодавством порядку розповсюдження та розміщення реклами на ТОВ «Споживчий центр» накладено штраф у сумі 2  550,00 грн (а.с. 31). Указане рішення надіслано на адресу Відповідача листом від 17.06.2020 №07_4-12/3811, який отримано останнім 26.06.2020 (а.с. 32-34).
На підставі встановлених вище обставин, здійснивши системний аналіз положень ст. 250 Господарського кодексу України, ст. ст. 1, 2, 26, 27 Закону України «Про рекламу» (далі - Закон), п. п. 9-13, 16, 18 Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 №693 (далі - Порядок №693), суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки рішення про накладення штрафу прийняте у межах повноважень та у спосіб, визначений законом, а доказів добровільної сплати штрафу матеріали справи не містять.
На переконання судової колегії, такі висновки суду першої інстанції є правильними, з огляду на таке.
Засади рекламної діяльності в Україні, регулювання відносин, що виникають у процесі виробництва, розповсюдження, розміщення та споживання реклами визначаються Законом України «Про рекламу».
Згідно ч. 1 ст. 2 Закону останній регулює відносини, пов`язані з виробництвом, розповсюдженням та споживанням реклами на території України.
Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 26 Закону контроль за дотриманням законодавства України про рекламу здійснює у межах своїх повноважень спеціально уповноважений центральний орган виконавчої влади у сфері захисту прав споживачів - щодо захисту прав споживачів реклами.
У свою чергу, положеннями ч. 2 ст. 26 Закону передбачено, що на вимогу органів державної влади, на які покладено контроль за дотриманням законодавства про рекламу, рекламодавці, виробники та розповсюджувачі реклами зобов`язані надавати документи, усні чи письмові пояснення, відео- та звукозаписи, а також іншу інформацію, необхідну для здійснення ними повноважень щодо контролю.
Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону особи, винні у порушенні законодавства про рекламу, несуть дисциплінарну, цивільно-правову, адміністративну та кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення законодавства про рекламу несуть, зокрема, рекламодавці, винні у порушенні порядку розповсюдження реклами.
Частиною 4 статті 27 Закону передбачено, що центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, за поданням державних органів, зазначених у статті 26 цього Закону, або самостійно у випадках, передбачених цією статтею, крім тих, які віднесено виключно до компетенції Антимонопольного комітету України та які регулюються законодавством з питань авторського права та суміжних прав, накладає штрафи у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, на розповсюджувачів реклами за вчинення дій, передбачених пунктом 3 частини другої цієї статті, - у розмірі п`ятикратної вартості розповсюдження реклами.
Згідно ч. 5 ст. 27 Закону вартість розповсюдженої реклами визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості без урахування суми внесених (нарахованих) податків, зборів (обов`язкових платежів), які встановлені Податковим кодексом України.
Відповідно до ч. 6 ст. 27 Закону за неподання або подання завідомо недостовірної інформації щодо вартості розповсюдженої реклами та/або виготовлення реклами та/або вартості розповсюдження реклами центральному органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, необхідної для здійснення ними передбачених цим Законом повноважень, на рекламодавців, виробників реклами та розповсюджувачів реклами накладається штраф у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Приписи ч. 7 ст. 27 Закону визначають, що у разі неможливості встановлення вартості реклами, розповсюдженої з порушенням вимог Закону України Про рекламу, на рекламодавців та розповсюджувачів реклами рішенням центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного контролю за додержанням законодавства про захист прав споживачів, накладається штраф у розмірі до 300 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.
Із змісту положень Порядку №693 випливає, що підставою для розгляду справи про порушення законодавства про рекламу є відповідний протокол, складений уповноваженою посадовою особою та її територіальних органів.
Згідно п. 11 Порядку №693 накладення штрафів за порушення законодавства про рекламу, за наявності ознак порушення законодавства про рекламу приймається рішення про початок розгляду справи.
Відповідно до п. 18 згаданого Порядку за результатами розгляду справи приймається рішення, що оформляється у двох примірниках, один з яких залишається у Держспоживінспекції або її територіальному органі, другий - у 10-денний строк надсилається особі, стосовно якої було прийнято рішення, або видається її представникові під розписку.
Пунктом 20 Порядку передбачено, що сума штрафів за порушення законодавства про рекламу сплачується добровільно або стягується в судовому порядку відповідно до законодавства.
Таким чином, штрафні санкції за порушення законодавства про рекламу застосовуються на підставі рішення Держпродспоживслужби, яке приймається за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, підставою для початку розгляду якої, у свою чергу, є протокол про порушення законодавства про рекламу.
При цьому, сума штрафної санкції, визначена за наслідками розгляду справи про порушення законодавства про рекламу, після закінчення строку на оскарження відповідного рішення, якщо його не було оскаржено, набуває статусу узгодженого грошового зобов`язання та підлягає сплаті до державного бюджету.
З огляду на викладене, не сплачені у добровільному порядку узгоджені штрафні санкції за правопорушення законодавства про рекламу підлягають стягненню з винних осіб у судовому порядку.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 16.10.2019 у справі №480/448/19.
Як було встановлено раніше та підтверджується матеріалами справи, рішення про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу від 17.06.2020 №0139 направлено на адресу ТОВ «Споживчий центр» рекомендованим листом від 23.06.2020, що підтверджується реєстром поштових відправлень (а.с. 33). Указане поштове відправлення №7902004060821 було вручене підприємству 26.06.2020, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с. 34).
Викладене, у свою чергу, свідчить про те, що Позивачем було виконано передбачений п. 18 Порядку №693 обов`язок із направлення у десятиденний строк суб`єкту господарювання другого примірнику рішення про накладення штрафу, який, як було встановлено вище, Відповідачем отримано 26.06.2020.
Судова колегія вважає за необхідне підкреслити, що, як зазначено у постанові Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 1.380.2019.007142, яка є за своїм змістом аналогічною справі №320/5008/19, у предмет доказування у цій адміністративній справі входять обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення штрафу у судовому порядку: 1) наявність рішення про накладення штрафу; 2) факт набрання ним чинності (не оскарження в судовому чи адміністративному порядку у встановлені законом строки); 3) встановлення факту сплати штрафу у добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту тощо.
При цьому питання правомірності застосування до відповідача штрафу не входить до предмету доказування, оскільки рішення про його накладення не є предметом спору в справі про стягнення штрафу. Викладене, у свою чергу, свідчить про безпідставність доводів апеляційної скарги щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області з огляду на накладення останнім штрафу поза межами встановленого ст. 250 Господарського кодексу України строку та непідтвердження належними і допустимими доказами факту вчинення порушення законодавства про рекламу саме ТОВ «Споживчий центр» через відсутність документального підтвердження приналежності об`єкту реклами саме підприємству, оскільки оцінка указаних обставин перебуває поза межами предмету доказування у цій справі. У свою чергу будь-яких доказів оскарження рішення ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області «Про накладення штрафу за порушення законодавства про рекламу» від 17.06.2020 №0139 в адміністративному чи судовому порядку матеріали справи не містять, а зустрічний позов ТОВ «Споживчий центр» у цій справі було повернуто без розгляду ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 31.08.2021, яка в апеляційному порядку не оскаржувалася.
За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що оскільки матеріали справи підтверджують вчинення ГУ Держпродспоживслужби у Львівській області всіх передбачених чинним законодавством дій щодо направлення другого примірника рішення про накладення штрафу на адресу «Споживчий центр», на момент розгляду і вирішення цієї справи як судом першої так і судом апеляційної інстанції відсутні відомості щодо його оскарження у судовому чи адміністративному порядку, а відтак останнє набрало чинності, а доказів сплати суми штрафу у добровільному порядку учасниками справи не надано, то суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення вказаного позову.
При цьому судом апеляційної інстанції враховується, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 27 вересня 2021 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на рішення суду апеляційної інстанції подається безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Суддя-доповідач                                                                      А.Г. Степанюк

Судді                                                                                          Н.П. Бужак

          Л.В. Губська

Повний текст постанови складено та підписано 26 січня 2022 року.