Номер провадження: 22-ц/813/1026/22 
Номер справи місцевого суду: 511/1841/13-ц
Головуючий у першій інстанції Іванова О. В.
Доповідач Князюк О. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20.01.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії:
головуючого Князюка О. В.,
суддів: Таварткіладзе О.М., Заїкіна А.П.,
за участю секретаря - Дерезюк В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
Позивач звернувся до Роздільнянського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив постановити рішення, яким стягнути на його користь з відповідача суму заборгованості у розмірі 88044,92 гривень та суму судових витрат по справі (а.с.2-3).
Позовні вимоги вмотивувано тим, що відповідно до умов кредитного договору № DNH4КР20430764 від 20.02.2006 року, ОСОБА_2 , 20.02.2006 року отримав кредит у розмірі 5363,80 гривен зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
У порушення вимог кредитного договору, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту та відсотків нарахованих за користування кредитом відповідач належним чином не виконав, в зв`язку з чим у нього перед позивачем станом на 07.06.2013 року виникла заборгованість по кредитному договору у розмірі 88044,92 гривен. Оскільки по теперішній час відповідач грошові кошти не повернув, позивач змушений звернутись до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
30 вересня 2013 року судом постановлено заочне рішення по вказаній цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , яким позовні вимоги були задоволені у повному обсязі, та стягнуто з відповідача ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»: заборгованість станом на 07.06.2013 року за кредитним договором № DNH4КР20430764 від 20.02.2006 року в розмірі 88044,92 гривен, у тому числі: заборгованість за кредитом -5 363,80грн; заборгованість по процентам за користування кредитом - 27 085,82грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 50 926,49грн.; а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5. Умов та правил надання банківських послуг: штраф (фіксована частина) 500грн.; штраф (процентна складова) 4 168,81грн.; та суму судових витрат в розмірі 880,45 гривен судового збору.(а.с.44).
13 грудня 2017 року відповідач подав до суду заяву про перегляд вищеназваного заочного рішення суду, посилаючись на те, що кредитного договору з АТ КБ «ПриватБанк» він не укладав та будь - яких коштів від банку не отримував, оскільки у 2006 році ним був втрачений паспорт громадянина України та замість втраченого в 2007 році він отримав новий паспорт, (про що надав відповідні докази). Про існування заочного рішення він дізнався від свого представника та отримав рішення тільки 04.12.2017 року. Будь - яких повідомлень про дату та місце розгляду справи не отримував взагалі.
Тобто, відповідач не знав і за таких обставин не міг знати про розгляд справи судом, та відповідно був позбавлений можливості надати свої заперечення щодо суті позовних вимог з якими він категорично не згодний і про що зазначив в поданій заяві.(а.с.71-78).
18.12.2018 року до суду АТ КБ «ПриватБанк» не погодившись з вимогами ОСОБА_2 по заяві про скасування заочного рішення від 30.09.2013 року надіслали заперечення, які обґрунтували тим, що відповідач жодних належних доказів до заяви про перегляд заочного рішення, які могли б бути підставою для скасування рішення суду не надав. З довідки наданої ним стосовно звернення до правоохоронних органів з підстави втрати паспорту не вбачається коли втрачений паспорт та коли саме відповідач звернувся з заявою про втрату. На їх думку твердження відповідача є надуманими, повністю спростовуються доказами по справі та не впливають на зміст ухваленого рішення. В задоволенні заяви просили відмовити.(а.с.82-85).
Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 лютого 2019 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боготол, Красноярського краю, Росія (паспорт НОМЕР_1 виданий Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області від 09.12.2000року, ПІН НОМЕР_2 ), проживаючого за адресою: с. Степове, Роздільнянського району, Одеської області, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570, р/р НОМЕР_3 ), заборгованість за кредитним договором у розмірі 88 044,92грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боготол, Красноярського края, Росія (паспорт НОМЕР_1 виданий Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області від 09.12.2000року, ПІН НОМЕР_2 ), проживаючого за адресою: с. Степове, Роздільнянського району, Одеської області, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570, р/р НОМЕР_4 ) в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 880,45грн.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовано тим, що всупереч умовам Кредитного договору, відповідач не виконав свого зобов`язання. Ухвалюючи рішення суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 істотно порушив норми Закону та умови договору № DNH4КР20430764 від 20.02.2006 року, не виконавши взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту разом з нарахованими відсотками та іншими платежами, передбаченими Договором, ці грошові кошти підлягають стягненню з позичальника.
Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, а відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, яка передбачає, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
«02» січня 2020 року представником ОСОБА_2 - адвокатом Блаживою Оленою Олександрівною подано апеляційну скаргу на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 лютого 2019 року, відповідно до якої, апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.
Разом з апеляційною скаргою представником ОСОБА_2 - адвокатом Блаживою О.О. було подано клопотання про проведення почеркознавчої експертизи на вирішення якої поставити наступні питання:
-Чи виконано підпис від імені особи ОСОБА_2 в графі «Позичальник (підпис) у документі «Заява позичальника № dnh4kp20430764»         тією особою, від імені якої він зазначений, чи іншою особою?
-Чи виконано рукописний текст « ОСОБА_3 « у графі «Позичальник (прізвище імя, по батькові)» у документі «Заява позичальника № dnh4kp20430764» ОСОБА_2 чи іншою особою?
-Чи виконано рукописний текст «20 февраля 2006» у графі «Позичальник (дата)» у документі «Заява позичальника № dnh4kp20430764» ОСОБА_2 чи іншою особою?
Проведення експертизи доручити ОНДІСЕ МЮУ (м. Одеса, вул. Ланжеронівська 21)
05.08.2019 року від представника АТ КБ «ПРИВАТБАНК» Яковлєвої Ольги Анатоліївни на адресу Одеського апеляційного суду було надано письмові пояснення на апеляційну скаргу.
ОСОБА_4 посилалась на те, що: 1) рішення суду першої інстанції є законним та таким, що підлягає залишенню в силі; 2) апелянтом не надано до суду переконливих доказів в розумінні ст.76-80 ЦПК України; 3) кредитним договором встановлено розмір нарахувань відсотків у разі прострочення виконання грошового зобов`язання, а саме: у розмірі 6% на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитним договором.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
15.05.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду відкрито апеляційне провадження. 
16.05.2019 року ухвалою Одеського апеляційного суду було призначено справу до розгляду.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.05.2019 року у цивільній справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Блаживої О.О. на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 лютого 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було відкрито провадження в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Розпорядженням № 5411 щодо повторного автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.11.2019 року у відповідності до п. 3.12 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду в Одеському апеляційному суді, затвердженими рішенням зборів суддів Одеського апеляційного суду від 28.12.2018 року з подальшими змінами було проведено автоматизований розподіл справи та визначено колегію суддів під головуванням судді Князюка О.В.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27.11.2019 року справу за апеляційною скаргою було прийнято до провадження та призначено до розгляду в порядку письмового провадження без виклику сторін.
06.11.2020 року ухвалою Одеського апеляційного суду цивільну справу було призначено до розгляду на 04 березня 2021 року на 11:30 год в приміщенні апеляційного суду з повідомленням (викликом) учасників справи.
Розгляд справи неодноразово було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача у справі.
20 січня 2022 року до суду апеляційної інстанції з`явився представник АТ КБ «Приватбанк», заперечував щодо задоволення апеляційної скарги.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу за вищевказаною явкою сторін, які своєчасно і належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи.
20.01.2022 року ухвалою Одеського апеляційного суду в задоволенні клопотання ОСОБА_2 про проведення експертизи було відмовлено.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини
Відповідно до укладеного договору № DNH4КР20430764 від 20.02.2006 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5 363,80 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, відповідач згідно кредитного договору повинен був погасити заборгованість по кредиту та сплатити відсотки, але не виконав умови кредитного договору.
Позивач ПАТ КБ "Приват Банк" відповідно до укладеного договору № DNH4КР20430764 від 20.02.2006 року ОСОБА_2 20.02.2006 року отримав кредит у розмірі 5 363,80грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка» складає між ним і Банком договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати Банку грошові кошти(щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно Умов.
ПАТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 5 363,80грн.
Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у Розрахунку заборгованості за договором № DNH4КР20430764 від 20.02.2006 року.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 07.06.2013 року має заборгованість - 88 044,92 грн., яка складається з наступного:
- заборгованість за кредитом -5 363,80 грн;
- заборгованість по процентам за користування кредитом - 27 085,82 грн.;
- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 50 926,49 грн.;
а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5. Умов та правил надання банківських послуг:
- штраф (фіксована частина) 500 грн.;
- штраф (процентна складова) 4 168,81 грн.;

Мотивувальна частина
Застосовані нормами права та висновки апеляційного суду за результатом розгляду апеляційної скарги
Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено без дотриманням норм матеріального та процесуального права, виходячи з наступного.
Частиною 3 статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин 1, 2, 6 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Згідно з положеннями частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтями 5, 12, 13, 81, 83 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. 
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, а ч. 1 ст. 1049 вказаного Кодексу встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути кредитору кредит у строк та в порядку, встановлених договором.
Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
У відповідності до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до правової позиції, викладеної в постанові Верховного Суду України від 11.10.2017 року по справі № 347/1910/15-ц, цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Враховуючи вищевикладене, та відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення, у зв`язку з чим у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафів за порушення умов договору слід відмовити, оскільки встановлено, що позичальник допустив порушення умов укладеного кредитного договору, за що позивач нараховує відповідачу пеню, а стягнення штрафу носить разовий характер, у зв`язку з чим у задоволенні вимог про стягнення штрафів необхідно відмовити.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, посилався на розрахунок кредитної заборгованості за кредитним договором № DNH4КР20430764 від 20.02.2006 року, укладеного між ПриватБанк та клієнтом ОСОБА_2 , станом на 07.06.2013 року.
22.03.2018 року ухвалою суду за клопотанням представника відповідача адвоката Панчошенко О.В. по справі призначено судову почеркознавчу експертизу, провадження по справі зупинено.(а.с.144-148).
10.05.2018 року на адресу суду надійшло клопотання судового експерта Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово - почеркознавчої експертизи та рахунок по якому відповідачу необхідно провести оплату вартості експертизи.(а.с.159-162).
11.05.2018 року відповідача повідомили про надходження клопотання судового експерта.(а.с.163).
25.07.2018 року матеріали цивільної справи судовим експертом Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз були повернуті на адресу суду, оскільки відповідачем у встановлений законом термін додаткові матеріали та оплата вартості робіт не була здійснена.(а.с.164).
06.08.2018 року ухвалою суду провадження по справі поновлено та призначено судове засідання, про що були повідомлені учасники справи.(а.с.165).
19.09.2018 року ухвалою суду за повторною заявою відповідача була знову призначена судово-почеркознавча експертиза на дослідження якої були надіслані додаткові зразки підпису відповідача, які були надані останнім. (а.с.180-184).
20.09.2018 року цивільна справа з експериментальними зразками підпису ОСОБА_2 надіслана судовому експерту Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз для проведення судово - почеркознавчої експертизи.(а.с.185-195).

09.10.2018 року на адресу суду надійшло клопотання судового експерта Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз про надання додаткових матеріалів, необхідних для проведення судово - почеркознавчої експертизи та рахунок по якому відповідачу необхідно провести оплату вартості експертизи.(а.с.197-199).
Копії клопотання судового експерта та рахунку за проведення експертизи відповідач отримав наручно 02.11.2018 року та 14.11.2018 року(а.с.202;203).
17.12.2018 року матеріали цивільної справи судовим експертом Одеського науково - дослідного інституту судових експертиз були повернуті на адресу суду, оскільки відповідачем у встановлений законом термін додаткових матеріалів надано не було та оплата вартості робіт не була здійснена (а.с.205).
З огляду на вищевказане, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що експертиза не була проведена судом першої інстанції з вини відповідача, у зв`язку з його несплатою рахунку за проведення.
Судом встановлено із матеріалів справи, що відповідно до укладеного договору № DNH4КР20430764 від 20.02.2006 року ОСОБА_2 20.02.2006 року отримав кредит у розмірі 5 363,80грн, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25.08% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
АТ КБ "ПриватБанк" свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав відповідачу кредит у розмірі 5 363,80грн..
Відповідач не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором № DNH4КР20430764 від 20.02.2006 року.
У зв`язку з зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 07.06.2013 року має заборгованість - 88 044,92грн., яка складається з наступного:
- заборгованість за кредитом -5 363,80грн;
- заборгованість по процентам за користування кредитом - 27 085,82грн.;
- пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором - 50 926,49грн.;
а також штрафи відповідно до пункту 2.4.5.5. Умов та правил надання банківських послуг:
- штраф(фіксована частина) 500грн.;
- штраф(процентна складова) 4 168,81грн.
Вважаючи, що наявні підстави для задоволення позову, суд першої інстанції не звернув увагу, що в анкеті-заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.
відповідно до укладеного договору № DNH4КР20430764 від 20.02.2006 року встановлено, що процентна ставка за користування коштами відновлювальної кредитної лінії складає 25,8 % річних.
У наданому позивачем розрахунку кредитної заборгованості не зазначено розмір процентної ставки, за якою було нарахована заборгованість за процентами за користування кредитом, тому суд апеляційної інстанції позбавлений можливості перевірити відповідність порядку їх нарахування умовам кредитного договору.
У відповідності до розділу 4 Положення «Про організацію операційної діяльності в банках України», затвердженого Постановою Правління НБУ від 18.06.03 № 254 (надалі «Положення 254») операції, які здійснюють банки, мають бути належним чином задокументовані. Підставою для відображення операцій за балансовими та/або позабалансовими рахунками бухгалтерського обліку є первинні документи. Розділом 5 Положення 254 передбачено, що банки обов`язково мають складати особові рахунки та виписки з них. Особові рахунки є регістрами аналітичного обліку, що вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня. Форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: номер особового рахунку; дату здійснення останньої (попередньої) операції; дату здійснення поточної операції; код банку, у якому відкрито рахунок; код валюти; суму вхідного залишку за рахунком; код банку-кореспондента; номер рахунку кореспондента; номер документа; суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; суму вихідного залишку.
В п. 5.6 Положення 254 підкреслюється, що виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Порядок, періодичність друкування та форма надання виписок (у паперовій чи електронній формі) із особових рахунків клієнтів обумовлюються договором банківського рахунку, що укладається між банком і клієнтом під час відкриття рахунку.
В матеріалах справи відсутні докази підтверджуючі розмір сум в межах кредитного ліміту та термін протягом якого відповідач користувався вищезазначеними сумами.
Суд апеляційної інстанції не приймає до уваги розрахунок суми заборгованості як на підтвердження позовних вимог, так як розрахунок суми заборгованості є тільки набором арифметичних дій, не підтверджений жодним належним та допустимим доказом у відповідності до ст.ст. 58, 59 ЦПК України.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі повертав кредитні кошти та не сплачував передбачені зазначеним вище кредитним договором платежі, що призвело до виникнення перед банком заборгованості.
З матеріалів справи вбачається, що позивач свої зобов`язання за кредитним договором №DNH4КР20430764 від 20.02.2006 року виконав, надавши відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту, що підтверджується випискою по картковим рахункам, відкритим на ім`я відповідача.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача суми простроченої заборгованості за тілом кредиту, а також процентів за його користування.
Згідно до положень ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.
Згідно ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
З застосуванням зазначених положень, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про порушення відповідачем своїх обов`язків за кредитним договором та правомірність вимог позивача про стягнення заборгованості за тілом кредиту.
На підставі наведеного, апеляційний суд вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції на підставі ч. 1 ст.376 ЦПК України та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення сум заборгованості за кредитним договором.
Оскільки позивач виконав зобов`язання належним чином відповідно до умов кредитного договору, а відповідач порушив взяті на себе за договором зобов`язання та не повернув кредит, порушене право позивача на отримання належної йому суми кредиту, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом наданого кредиту, що становить 5 363.8 грн.
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення судом першої інстанції норм процесуального права є частково обґрунтованими. 
Згідно із ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин справи, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Отже, за результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

РЕЗОЛЯТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справи,
               
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 лютого 2019 року - скасувати.
Постановити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до з ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Боготол, Красноярського краю, Росія (паспорт НОМЕР_1 виданий Роздільнянським РВ УМВС України в Одеській області від 09.12.2000року, ПІН НОМЕР_2 ), проживаючого за адресою: с. Степове, Роздільнянського району, Одеської області, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» (МФО 305299, код ЄДРПОУ 14360570, р/р НОМЕР_3 ), заборгованість за тілом кредиту - 5 363, 80 гривень.
В задоволені решти позовних вимог - відмовити.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках передбачених п. 2 «а» - 2 «г» ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 24.01.2022 року.

Головуючий:                 О. В. Князюк

Судді:                                 А. П. Заїкін

О.М. Таварткіладзе