ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/7748/18  Номер провадження 22-ц/814/68/22	Головуючий у 1-й інстанції Кривич Ж. О.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Ульянової Юлії Анатоліївни на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 серпня 2021 року, ухваленого у складі головуючого судді Кривич Ж.В., повний текст судового рішення виготовлено - 15 серпня 2021 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та інфляційних втрат за весь час прострочення їх сплати, -
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У вересні 2018 року ОСОБА_2 в особі представника за довіреністю - ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом (з подальшими змінами) до ОСОБА_1 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання їх малолітнього сина ОСОБА_4 в розмірі 83725,55 грн. та інфляційних втрат за весь час прострочення їх сплати у розмірі 16430,69 грн. 
Позов мотивовано тим, що відповідач, не сплачує аліменти на утримання їх малолітнього сина, встановлених рішенням суду, внаслідок чого виникла заборгованість з їх сплати за період з 25 березня 2015 року по 22 серпня 2019 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 серпня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 25 березня 2015 року по 22 серпня 2019 року включно в розмірі 40 000 грн.
В іншій частині позовні вимоги залишено без задоволення.
Стягнуто ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн.
Рішення місцевого суду в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів мотивовано тим, що відповідач є працездатною особою та має можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, а також не надав доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась не з його вини. На підставі частини 2 статті 196 Сімейного кодексу України (далі - СК України) розмір неустойки було зменшено.
У частині відмови у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 інфляційних втрат за весь час прострочення сплати аліментів рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідальність за несплату аліментів передбачена спеціальною нормою СК України, а тому підстави для застосування положень статті 625 Цивільного кодексу України відсутні.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, представник ОСОБА_1 - адвокат Ульянова Ю.А. в інтересах останнього подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить частково скасувати рішення місцевого суду та змінити його, зменшивши розмір стягнутої неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини з 40000 грн. до 26354,50 грн.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, зокрема факт необізнаності скаржника про обов`язок сплати аліментів до 01 березня 2017 року та забезпечення за власною ініціативою утримання дитини, що, у свою чергу, свідчить про відсутність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів і відповідно відсутність підстав для покладення на нього відповідальності у вигляді сплати пені за період з 25 березня 2015 року по 01 березня 2017 року.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до частини 13 статті 7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно з вимогами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 25 жовтня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб в Центральному відділі реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області за актовим записом №952 (а.с.54 на звороті).
Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 квітня 2016 року вказаний шлюб було розірвано (а.с.56).
Від шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільну дитину - сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.55), який проживає з матір`ю.
30 квітня 2015 року Автозаводським районним судом м. Кременчука Полтавської області ухвалено рішення у справі №524/2456/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення на користь останньої аліментів в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до досягнення ним повноліття.
Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам, виданої Автозаводським відділом державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) №58866 від 14 серпня 2019 року заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів за період з 25 березня 2015 року по 01 серпня 2019 року становить 87311,02 грн. (а.с.107).
У свою чергу, згідно довідки-розрахунку Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) №18119 від 23 лютого 2021 року заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 лютого 2021 року становить 87292,86 грн., а за спірний період з 25 березня 2015 року по 01 серпня 2019 року - 52161,18 грн. (а.с.204).
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 є працездатною особою та має можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, а також не надав доказів того, що заборгованість по сплаті аліментів утворилась не з його вини.
Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини
Згідно зі статтею 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Частинами 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 196 СК України (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів
Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання, що сприяє належному його виконанню та стимулює боржника до належної поведінки. Таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності за невиконання або несвоєчасне виконання обов`язку зі сплати аліментів.
У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року зазначено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів звертає увагу, що адвокат Ульянова Ю.А. не надала належних і достатніх доказів, які б свідчили про неможливість ОСОБА_1 сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, а також підтверджували б факт виникнення заборгованість по сплаті аліментів не з його вини.
Натомість, твердження представника апелянта стосовного неврахування місцевим судом факту необізнаності ОСОБА_1 про обов`язок сплати аліментів до 01 березня 2017 року колегія суддів оцінює критично, оскільки останній приймав участь у справі про стягнення з нього аліментів саме з 25 березня 2015 року і не заперечував проти пред`явленого до нього позову.
Крім того, колегія суддів визнає неспроможним твердження скаржника про те, що забезпечення ОСОБА_1 за власною ініціативою утримання сина свідчить про відсутність його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів і відповідно підстав для стягнення пені за прострочення їх сплати за спірний період часу, оскільки це є його прямим обов`язком у розумінні положень статті 51 Конституції України та статті 180 СК України.
Більше того, апеляційний суд наголошує, що районний суд, застосувавши положення частини 2 статті 196 СК України, вже зменшив на чверть (до 40000 грн.) розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів від розміру фактично встановленої заборгованості ОСОБА_1 по сплаті аліментів (52161,18 грн.).
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, до яких суд дійшов шляхом повного та всебічного з`ясування обставин справи. Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду колегія суддів не вбачає. Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ульянової Ю.А. слід залишити без задоволення, а рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 серпня 2021 року - без змін.
Щодо судових витрат
За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, судові витрати апелянта, пов`язані з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, компенсації не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 382 ЦПК України, суд -
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Ульянової Юлії Анатоліївни залишити без задоволення.
Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 10 серпня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 25 січня 2022 року.

Головуючий                                 О.О. Панченко 

Судді                                                         Т.В. Одринська

                                                                               В.П. Пікуль