22-ц/804/3211/21 
                                                                                265/6043/20 
                                               
                                                                                              Єдиний унікальний номер 265/6043/20     
                                                                                              Номер провадження 22-ц/804/3211/21 

                                                    П О С Т А Н О В А 
                                                ІМЕНЕМ      УКРАЇНИ

22 грудня  2021 року                                                                                                м. Маріуполь 

Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого судді Мальцевої Є.Є., суддів Баркова В.М., Лопатіної М.Ю.,
секретар судового засідання  Сидельнікова А.В.,  
учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
представник  позивача –  ОСОБА_2 ,
відповідач –  ОСОБА_3 , 
представник відповідача – ОСОБА_4 , 
третя особа -  Орган опіки та піклування при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради Донецької області,
представник третьої особи -   Кибенко Тетяна Євгенівна, 
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від  21 жовтня  2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про  визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею, третя особа – Орган опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області,-
  
                                                         В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про  визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась донька  ОСОБА_5 . 26 жовтня 2015 року рішенням суду шлюб між сторонами розірваний. Дитина залишилась проживати разом із матір`ю, яка перешкоджає вільному спілкуванню із донькою, навіть телефоном. Як батько позивач весь час проявляв турботу до доньки та піклувався про неї. Добровільно надав кошти на утримання дитини шляхом здійснення переказів на банківську картку відповідача. На теперішній час через неприязні стосунки позивач позбавлений можливості бачити дитину, оскільки колишня дружина заперечує проти зустрічей с донькою, не дає йому такої можливості.  Просив  встановити порядок спілкування  з донькою,  а саме шляхом призначення систематичних побачень, з можливістю спільного відпочинку та відвідування місця його проживання кожної неділі з 10:00 до 17:00 годин. 

Рішенням Жовтневого районного суду  міста Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа – Органі опіки та піклування Виконавчого комітету Маріупольської міської ради, про визначення способу участі батька у вихованні дитини та спілкування з нею, задоволено частково. 
Встановлено спосіб участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої доньки ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 - щонеділі з 11.00 год. до 15.00 год., без погодження з матір`ю дитини  ОСОБА_3 .
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1   420,40 грн судового збору.
В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1   відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням,  відповідач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального та неправильне  застосування норм матеріального права просила рішення  в частині встановлення способу участі батька у спілкуванні та вихованні неповнолітньої  доньки щонеділі з 11:00год. до 15:год. без погодження з матір`ю ОСОБА_3 скасувати  та прийняти  у цій частині нове рішення, яким встановити спосіб  та порядок участі у вихованні та спілкуванні з донькою у вигляді побачень кожної другої та четвертої неділі з 11:00год. до 15:00год. у громадських місцях за попереднім узгодженням з матір`ю дитини.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що  суд першої інстанції лише з позовних вимог та свідчень ОСОБА_6 (мати позивача) та ОСОБА_7 (сестра позивача) встановив, що відповідачем  чиняться перешкоди у спілкуванні позивача з донькою. Проте свідкам це відомо лише зі слів позивача, і об`єктивних доказів таких обставин не надано. 
Судом взято до уваги покази свідків лише зі сторони позивача, покази свідків зі сторони відповідача не враховано.
Позивач припинив спілкуватись з донькою, більше двох років її не бачив та не спілкувався з власної ініціативи.
Позивач не виконував своїх обов`язків щодо утримання дитини, у зв`язку з чим ОСОБА_3 зверталась до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів. Після виникнення у позивача заборгованості зі сплати аліментів, державним виконавцем було винесено ряд постанов стосовно позивача, зокрема, встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами, тому він і звернувся до суду з цим позовом.
Позивач приховує дані щодо працевлаштування з метою заниження суми сплати аліментів, з вересня по листопад 2020 року не перераховував аліменти, що підтверджується довідкою. Крім того, неодноразово притягався до адміністративної відповідальності, у тому числі за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Суд не прийняв до уваги висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Маріупольської міської ради Донецької області, оскільки він суперечить інтересам дитини, до уваги приймалося лише побажання матері дитини, без врахування інтересів батька. Проте, судом не взято до уваги та не оцінено інтереси дитини.
Відповідачка ніколи не виявляла бажання бути присутньою під час зустрічей батька з донькою, малось на увазі лише погодження  зустрічей.
У позовній заяві ОСОБА_1 ставить питання про відвідування донькою місця його проживання, проте за якою саме адресою не зазначає. Невідомо, чи відповідає вказане житло побутовим та санітарним нормам для безпечного знаходження у приміщенні дитини, хто там мешкає та чи не  вплинуть такі обставини  на доньку негативно.
З серпня 2019 року ОСОБА_1 не бачився з донькою, не телефонував щоб дізнатись про стан її здоров`я  та успіхи у навчанні, наявність коштів на утримання дитини. Не привітав доньку ані з днем народження, ані з новим роком, ніколи не відвідував школу.
При вирішенні спору повинні були бути враховані  передусім інтереси дитини.

Учасники справи не скористалися своїм правом на надання відзиву на апеляційну скаргу. 

Позивач ОСОБА_1 та його представник  ОСОБА_2   в суді апеляційної інстанції заперечували проти вимог апеляційної скарги, просили відмовити у їх задоволенні.
Відповідач  ОСОБА_3 до апеляційного суду не явилася,  надала заяву про розгляд справи без її участі, її  представник ОСОБА_4 підтримали  доводи, викладені в апеляційній  скарзі, просили  задовольнити їх.
Представник третьої особи Органу опіки та піклування при виконавчому комітеті Маріупольської міської ради Донецької області – Кибенко Т.Є. до апеляційного суду не з`явилась, направила до суду заяву з проханням розглядати справу без її участі, максимально  врахувавши права та інтереси дитини.
Враховуючи  положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку в судове засідання відповідача та представника третьої особи, належним чином повідомлених  про час та місце розгляду справи,  такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно  з ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин та інші.
У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 6 зворот). 
Дитина ОСОБА_5 проживає разом із матір`ю ОСОБА_3   за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 47, 48). 
Згідно  з актом обстеження житлово-побутових умов від 25.11.2020 року за адресою: АДРЕСА_1 ,  учениця 3-Б класу ЗОШ № 56 ОСОБА_5 , 2012 року народження,  мешкає разом із матір`ю та її батьками ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Бабуся та дідусь  приводять дівчинку до школи та забирають її, батько дитини за період навчання батьківські збори не відвідував, до шкоди не приходив, успіхами дитини не цікавився (а.с. 49).
ОСОБА_5 відвідує заняття хореографічного колективу «Прем`єра» за щотижневим графіком: понеділок, середа, п`ятниця  з 16:00 до 18:00год. та субота з 10:00 до 12:00 год. (а.с. 50). 
Згідно з рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 26.10.2015 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , розірваний (а.с.55).
Відповідно до судового наказу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області  від 11.02.2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_5 , 2012 року народження  у розмірі ? частки від усіх видів заробітку (доходу) (а.с. 56). 
Згідно з довідкою  державного виконавця  ОСОБА_10   не має заборгованості зі сплати аліментів. (а.с. 14). 
Згідно з  висновком органу опіки та піклування  від 05.03.2019 року № 01.1-01-23-63, з урахуванням побажань батьків та за умови навчального процесу дитини, можливо встановити спілкування ОСОБА_1 з малолітньою дитиною ОСОБА_5 кожної другою та четвертою неділі з 11:00 до 15:00 год. (а.с. 70).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що зустрічі батька з донькою за погодженням з матір`ю дитини, з урахуванням наявних між позивачем та відповідачем конфліктів будуть шкодити психоемоційному стану дитини, тому батько, який на рівні з матір`ю має однакові права щодо дитини, може самостійно з нею бачитися, спілкуватися та відповідно виховувати її.  Аргументи відповідача, що побачення ОСОБА_1 з дитиною без попереднього узгодження з матір`ю дитини суперечитиме інтересам дитини, судом не взято до уваги, оскільки не мотивовані, також  не надано доказів, які б свідчили про негативний вплив саме ОСОБА_1 на дитину. Разом з тим суд акцентував увагу, що  бажання позивача спілкуватися та виховувати дитину,  настає лише з позовних вимог та не простежується за матеріалами справи, оскільки життям та навчанням дитини цікавиться мати та сестра позивача, з огляду на їх свідчення в суді. 
Оскільки заявлені позивачем  вимоги щодо  часу побачення з дитиною щотижня у неділю з 10.00 до 17:00год. будуть порушувати рівність батьків на виховання та спілкування з дитиною, то побачення батька з огляду на вік дитини суд вважав за необхідне обмежити у часі з 11:00 до 15:00 год. кожної неділі.

Перевіривши справу, колегія суддів апеляційної інстанції в повній мірі погоджується з висновками та обставинами встановленими судом першої інстанції, відповідність нормам матеріального права яких підтверджена матеріалами справи.
За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Частинами 1-2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч. 1 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
Згідно із ч.ч. 8-10 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
Батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини  (ч. 1 ст. 151 СК України).
Згідно ст. 153 СК України передбачено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли це право обмежене законом.
Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки що-до дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спіль-но. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
У ст. 158 СК України передбачено, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.
Частинами 1, 2 статті 159 СК України зазначено, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. 
Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.
Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Під час розгляду справи орган опіки і піклування надав суду висновок про визначення  способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за змістом якого  дійшов висновку про можливість  встановлення порядку спілкування кожної другої та четвертої  неділі з 11-00 до 15-00год (а.с. 69, 70).
Надання вказаних письмових документів для вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дітей узгоджується з положеннями ст. 19 СК України.
Установивши, що між сторонами склалися доволі суперечливі стосунки, які  є перешкодою у спілкуванні позивача з донькою, суд першої інстанції з урахуванням віку дитини, режиму дня дитини, її занять, врахувавши висновки органу опіки та піклування від 05.03.2021 року, а також запропонований графік періодичних тимчасових побачень, не  погодився з ним з огляду на істотне зменшення часу  побачень, що на думку  суду не буде  сприятимете  налагодженню спілкування,  зміцненню емоційного та психологічного зв`язку дитини з батьком.
Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі №487/2621/17-ц зазначив, що висновок органу опіки і піклування має базуватися на достовірній інформації про усі фактичні обставини, які можуть мати істотне значення та ретельному їх з`ясуванні. Такий висновок є рекомендаційним, тому суд може постановити інше рішення, ніж пропонує орган опіки та піклування.
У ст. 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року, визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків вимагатиме від судів ретельної перевірки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHR v.UKRAINE, №10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v.UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Під час розгляду справи відповідачем не спростовано наявність у позивача права на особисте спілкування з дитиною, передбачене положенням ч. 2 ст. 157 СК України, не доведено неспроможність батька спілкуватися з донькою, що могло б перешкоджати її нормальному розвитку.  
Визначаючи спосіб участі батька у вихованні дитини, спілкуванні з нею, суд першої інстанції врахував принцип рівності прав батьків у вихованні дитини та передусім інтереси дитини з урахування конкретних обставин справи. А також вірно визначився, що з урахуванням  непорозумінь та конфліктів між батьками, що не заперечувала відповідач,   попереднє погодження  із матір`ю зустрічей батька та доньки не сприятиме налагодженню психоемоційного зв`язку, а лише зашкодить та ускладнить ситуацію у налагодженні гармонійного спілкування. 
Таким чином, у справі, рішення у якій переглядається, судом вирішено спір з дотриманням положень ст. 19 СК України на підставі належної оцінки доказів, передбачених для вирішення такої чутливої категорії справ. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.
Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява N 63566/00, § 23).
Рішення суду відповідає критеріям належного мотивування власних висновків.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, зводяться до заперечень проти позову, які були предметом розгляду суду першої інстанції, перевірені судом, їм надано мотивовану оцінку, і ніяких нових обставин, які б суд не прийняв до уваги при вирішенні спору,  відповідачем не наведено. 
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає,  що судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального  права, а наведені в апеляційній скарзі  доводи не відносяться до тих підстав, з якими закон пов`язує  можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуваного рішення, і на висновки  суду не впливають.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги відповідача без задоволення, а рішення суду без змін, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги відшкодуванню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375 , 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

                                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення. 
Рішення Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області від 21 жовтня 2021 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст. 389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня складання її повного тексту.
Повний текст судового рішення складений 24 грудня 2021 року.

Головуючий  суддя                                                                         Є.Є. Мальцева

Судді:                                                                                                В.М. Барков  

                                                                                                           М.Ю. Лопатіна