Постанова   
Іменем України
22 грудня 2021 року
м. Київ                 
справа № 461/8535/18
провадження № 61-1577св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Білоконь О. В., Гулейкова І. Ю., Олійник А. С. (суддя-доповідач), Усика Г. І.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргуОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 квітня                   2019 року у складі судді Волоско І. Р. та постанову Львівського апеляційного суду                   від 12 листопада 2019 року у складі колегії суддів: Бойко С. М., Копняк С. М.,                   Ніткевича А. В., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Ощадбанк»), правонаступником якого є  Акціонерне товариство «Державний Ощадний банк України» (далі - АТ «Ощадбанк»), про визнання незаконними дій.
Позов обґрунтований тим, що ОСОБА_1 одержує пенсію у зв`язку із втратою годувальника, що призначена неповнолітньому сину ОСОБА_2 , яка виплачується через АТ «Ощадбанк». Він не має можливості обрати іншого виконавця послуг для отримання пенсії, тому 20 липня 2015 року уклав договір № 1113854 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання кредитної картки в ТВБВ №100013/0330.
Згідно з графіком виплати пенсії кожного місяця до 07 числа на вказаний рахунок Пенсійний фонд України перераховує грошові кошти в сумі 3 346,81 грн, проте                            31 серпня 2018 року його рахунок заблоковано та, відповідно до отриманого від відповідача повідомлення, блокування рахунку відбулось на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637, згідно з якою необхідно проходити кожні три місяці ідентифікацію особи, на ім`я якої відкрито рахунок.
Позивач вважає, що такі дії відповідача суперечать статті 19 Конституції України та іншим нормативним актам, які мають вищу юридичну силу, ніж постанова Кабінету Міністрів України.
Просив визнати незаконними та дискримінаційними дії АТ «Ощадбанк» щодо нього                      із призупинення видаткових операцій за рахунком № НОМЕР_1 та блокування платіжної картки за договором від 20 липня 2015 року № 1113854; зобов`язати відповідача відновити операції за рахунком /розблокувати рахунок та платіжну картку.
Короткий зміст судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 12 квітня 2019 року, яке залишене без змін постановою Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року,                            у позові відмовлено.
Відмовивши у позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії банку щодо блокування рахунку позивача у зв`язку з непроходженням ним ідентифікації відповідають вимогам законодавства, зокрема, постанові Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 квітня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року, просив скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що оскаржувані судові рішення є незаконними, ухвалені з неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.
Блокування рахунку позивача призвело до неможливості отримання пенсії; дії банку щодо зупинення видаткових операцій за його картковим рахунком                                                            є дискримінаційними. 
Суди не встановили факт чи відсутність факту призупинення видаткових операцій згідно з рахунком.
Суд першої інстанції взагалі не розглянув позовні вимоги в частині визнання дій відповідача дискримінаційними. Суд апеляційної інстанції, на спростування доводів апеляційної скарги, просто порівняв позивача з іншими особами, які отримують пенсію.
Суди не звернули уваги на те, що дії ПАТ «Ощадбанк» щодо блокування рахунку позивача призвели до неможливості отримати пенсію. Жоден Закон України не надає Кабінету Міністрів України повноважень на встановлення будь-яких обмежень щодо отримання пенсії та розпоряджання коштами на банківському рахунку.
Посилався на постанови Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі №206/7230/16-а (2-а/206/174/16), адміністративне провадження №К/9901/22352/18 (К/99901/22351/18), згідно з якими призначення та отримання пенсії не може пов`язуватися з такою умовою, як постійне проживання в Україні; та від 04 вересня 2019 року у справі № 761/40546/16-ц, провадження № 61-37090св18, згідно з якою банк має право зупинити здійснення тільки тієї фінансової операції, яка містить ознаки, передбачені Законом України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» або містить ознаки злочину.
Аргументи інших учасників справи
Відзив АТ «Ощадбанк» на касаційну скаргу мотивований тим, що оскаржувані судові рішення є законними, ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зазначає, що Кабінет Міністрів України є вищим органом у системі органів виконавчої влади і його акти є частиною національного законодавства та підлягають виконанню суб`єктами суспільних відносин. Позивач не надав доказів на підтвердження обставин звернення до банку для проходження ідентифікації як фізичної особи. Наведений позивачем факт блокування банком його рахунку не свідчить про ознаки дискримінації. Призупинення видаткових операцій є наслідком усвідомленої бездіяльності позивача. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду 08 травня 2020 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано матеріали справи.
У  травні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду. 
Ухвалою Верховного Суду від 27 жовтня 2021 року справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 20 липня 2015 року між АТ «Ощадбанк» та ОСОБА_1 укладено договір № 1113854 про відкриття та обслуговування рахунку, випуск та надання платіжної картки.
Згідно з пенсійним посвідченням № НОМЕР_2 ОСОБА_1 одержує пенсію у зв`язку із втратою годувальника.
ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.
31 серпня 2018 року позивач спробував зняти готівкові кошти з карткового рахунку, проте операцію було відхилено.
31 серпня 2018 року позивач звернувся до керівника Львівського обласного управління «Ощадбанк» зі скаргою про вжиття всіх необхідних заходів щодо видачі грошових коштів. Однак вказані вимоги відповідач не задовольнив. 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 15 січня 2020 року № 460-ІХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон № 460-ІХ) касаційні скарги на судові рішення, які подані                  і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються                              в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом (08 лютого 2020 року).
Касаційна скарга у цій справі подана у січні 2020 року, а тому вона підлягає розгляду       в  порядку, що діяв до набрання чинності Законом № 460-ІХ.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які                         є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно зі статтею 8 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» громадяни України мають право на отримання пенсійних виплат та соціальних послуг.
Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Згідно з частиною другою статті 14 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»                           у районі проведення антитерористичної операції можуть вводитися тимчасово обмеження прав і свобод громадян.
Указом Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014  введено в дію рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо боротьби з терористичною загрозою і збереження територіальної цілісності України» та розпочато проведення антитерористичної операції.
Суди встановили, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою.
Постановою Правління Національного банку України від 23 липня 2014 року № 436 на території Донецької та Луганської областей з 24 липня 2014 року запроваджено надзвичайний режим роботи банківської системи.
Далі здійснення всіх видів фінансових операцій в населених пунктах, які не контролюються українською владою, було призупинено відповідно до пункту 1 постанови Правління Національного банку України від 06 серпня 2014 року № 466 «Про призупинення здійснення фінансових операцій».
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 6 Закону України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» основним напрямом захисту прав                          і свобод цивільного населення на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях є надання правової та гуманітарної допомоги, у тому числі                               із залученням міжнародної допомоги, зокрема надання медичних та соціальних послуг на контрольованих Україною територіях.
Відповідно до частини другої статті 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно із правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України.
Відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком (частина перша статті 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» порядок виконання операцій із застосуванням платіжних інструментів, у тому числі обмеження щодо цих операцій, визначаються законами України та нормативно-правовими актами Національного банку України.
Відповідно до абзацу першого пункту 8.2 глави 8 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин), поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися з використанням електронних платіжних засобів, використовується відповідно до визначених цією Інструкцією режимів поточних рахунків з урахуванням обмежень, установлених законодавством України, у тому числі цією главою.
Згідно з пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року                    № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам»                                 (в редакції час виникнення спірних правовідносин) установлено, що: призначення та продовження виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення, надання соціальних послуг, субсидій та пільг за рахунок коштів державного бюджету та фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування внутрішньо переміщеним особам здійснюються за місцем перебування таких осіб на обліку, що підтверджується довідкою, виданою згідно з Порядком оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України  від 01 жовтня 2014 року № 509. Виплата (продовження виплати) пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), довічних державних стипендій, усіх видів соціальної допомоги та компенсацій, матеріального забезпечення (далі - соціальні виплати), що призначені зазначеним особам, проводиться через рахунки та мережу установ  і пристроїв ПАТ «Ощадбанк»               з можливістю отримання готівкових коштів і проведення безготівкових операцій через мережу установ і пристроїв будь-яких банків тільки на території, де органи державної влади здійснюють свої повноваження. Соціальні виплати особам з інвалідністю I групи та особам, які за висновком лікарсько-консультативної комісії не здатні до самообслуговування і потребують постійної сторонньої допомоги, за їх письмовими заявами можуть проводитися Публічним акціонерним товариством «Укрпошта» з доставкою додому за фактичним місцем проживання/перебування таких осіб; для ідентифікації одержувачів пенсій, які є внутрішньо переміщеними особами, та забезпечення виплати пенсій таким особам проводиться емісія платіжних карток, які водночас є пенсійними посвідченнями, із зазначенням на них графічної та електронної інформації про власника та його електронного цифрового підпису. Під час формування списків на зарахування пенсій та грошової допомоги на поточні рахунки відповідно до Порядку виплати пенсій та грошової допомоги через поточні рахунки в банках, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 1999 року № 1596, зазначаються відомості про отримувачів пенсій та грошової допомоги, що перебувають на обліку як внутрішньо переміщені особи. Дія платіжних карток установлюється на строк до трьох років за умови проходження фізичної ідентифікації клієнта в установах ПАТ «Державний ощадний банк України» (перші два рази - кожні шість місяців, надалі - кожні 12 місяців). Після завершення строку дії картка перевипускається за рахунок  ПАТ «Ощадбанк». Фізична ідентифікація клієнта, якому відкрито поточний рахунок в установі ПАТ «Ощадбанк» для отримання пенсії, до отримання ним в установленому порядку платіжної картки, яка водночас є пенсійним посвідченням, проводиться кожні три місяці з дня відкриття рахунка або з дня попередньої ідентифікації. Інформація про одержувачів соціальних виплат, які пройшли фізичну ідентифікацію, та дату її проведення щотижня надається в електронній формі з використанням електронного цифрового підпису через захищені канали зв`язку              ПАТ «Ощадбанк» Міністерству соціальної політики для внесення відповідної інформації до Єдиної інформаційної бази даних про внутрішньо переміщених осіб. У разі непроходження фізичної ідентифікації одержувачем соціальних виплат ПАТ «Державний ощадний банк України» зупиняє видаткові операції за поточним рахунком і не пізніше ніж наступного робочого дня інформує про таке рішення: щодо одержувачів пенсій - Пенсійний фонд України та Міністерство фінансів; щодо одержувачів інших соціальних виплат - структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад і Міністерство фінансів. Відновлення видаткових операцій проводиться ПАТ «Ощадбанк» з дати, наступної за днем проведення фізичної ідентифікації клієнта в установах ПАТ «Ощадбанк». Припинення або відновлення соціальних виплат проводиться структурними підрозділами з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві державних адміністрацій, виконавчих органів міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад або управліннями Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, об`єднаними управліннями згідно з Порядком здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 «Деякі питання здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам».
Аналізуючи вказані норми законодавства можна дійти висновку про те, що зупинення видаткової операції (блокування рахунку) клієнта банку - внутрішньо переміщеної особи, може бути здійснено в разі невиконання клієнтом вимог постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 щодо проходження фізичної ідентифікації.
Відповідні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 14 серпня 2020 року у справі № 234/4866/18, провадження № 61-850св19, від 28 вересня                          2020 року у справі № 234/18704/18, провадження № 61-10889св19.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в позові, оскільки блокування відповідачем рахунку позивача з підстав непроходження ним ідентифікації, відповідає вимогам законодавства, зокрема постанові Кабінету Міністрів України від 05 листопада                          2014 року № 637, та не свідчить про неправомірність дій.
Безпідставними є посилання заявника на висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 11 червня 2019 року у справі №206/7230/16-а (2-а/206/174/16), адміністративне провадження №К/9901/22352/18 (К/99901/22351/18), від 04 вересня 2019 року у справі № 761/40546/16-ц, провадження № 61-37090св18, оскільки вони стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, з огляду на предмет, правові підстави позову та встановлені обставини.
Не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги, що жоден Закон України не надає Кабінету Міністрів України повноважень на встановлення будь-яких обмежень щодо отримання пенсії та розпоряджання коштами на банківському рахунку, з огляду на таке.
Відповідно до статті 117 Конституції України Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов`язковими до виконання.
Згідно з частиною четвертою статті 4 ЦК України актами цивільного законодавства                         є також постанови Кабінету Міністрів України.
Отже, постанова Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 є актом цивільного законодавства та обов`язкова до виконання.
Крім того, законність положень вищевказаної постанови досліджувалася адміністративними судами під час розгляду справи № 826/12123/16 за позовом ОСОБА_3 до Кабінету Міністрів України, треті особи: Уповноважений Верховної Ради з прав людини, Міністерство соціальної політики України, Міністерство з питань тимчасово окупованих територій і внутрішньо-переміщених осіб України, про визнання нормативно-правових актів незаконними та такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2017 року                  у справі № 826/12123/16 позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано нечинними пункти 7, 8, 9, 13 Порядку призначення (відновлення) соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам та Порядок здійснення контролю за проведенням соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам за місцем їх фактичного проживання/перебування, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 08 червня 2016 року № 365 та абзац 10 пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам». В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Частково задовольнивши позов у справі № 826/12123/16, Окружний адміністративний суд міста Києва дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконними і такими, що не відповідають правовому акту вищої юридичної сили, абзаців 6, 7 постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року                         № 637 «Про здійснення соціальних виплат внутрішньо переміщеним особам», яким визначено необхідність здійснення установами ПАТ «Ощадбанк» фізичної ідентифікації клієнта для отримання пенсії, оскільки вказані положення не суперечать чинному законодавству.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2018 року апеляційну скаргу Кабінету Міністрів України залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2017 року без змін.
Постановою Верховного Суду від 20 грудня 2018 року касаційну скаргу Кабінету Міністрів України залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 червня 2017 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 04 липня 2018 року без змін.
Розглянувши спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначилися                  з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні                      й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Доводи касаційної скарги про те, що дії АТ «Ощадбанк» щодо блокування рахунку ОСОБА_1 призвели до неможливості отримати пенсію, не спростовують тих обставин, що блокування рахунку відбулося відповідно до вимог законодавства, зокрема постанови Кабінету Міністрів України від 05 листопада 2014 року № 637,                           у зв`язку з непроходженням ОСОБА_1 фізичної ідентифікації.
Щодо посилання ОСОБА_1 на дискримінаційні дії щодо нього з боку АТ «Ощадбанк», то Верховний Суд зазначає таке.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 1 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» дискримінація - ситуація, за якої особа та/або група осіб за їх ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, віку, інвалідності, етнічного та соціального походження, громадянства, сімейного та майнового стану, місця проживання, мовними або іншими ознаками, які були, є та можуть бути дійсними або припущеними (далі - певні ознаки), зазнає обмеження у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами в будь-якій формі, встановленій цим Законом, крім випадків, коли таке обмеження має правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належними та необхідними.
Дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (справа «Вілліс проти Сполученого Королівства» (Willis v. the United Kingdom), заява № 36042/97, n. 48, ECHR 2002-IV).
Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну мету або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною метою. Договірна держава користується свободою розсуду при визначенні того, чи та якою мірою відмінності в інших схожих ситуаціях виправдовують різне ставлення (див. рішення від 21 лютого 1997 року у справі «Ван Раалте проти Нідерландів» (Van Raalte v. the Netherlands), пункт 39, Reports 1997-I).
Отже, дискримінація це менш прихильне поводження з людиною, ніж з іншими                                   в аналогічній ситуації, через певні ознаки цієї людини.
Відповідно до  частини третьої статті 6 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» не вважаються дискримінацією дії, які не обмежують права та свободи інших осіб і не створюють перешкод для їх реалізації, а також не надають необґрунтованих переваг особам та/або групам осіб за їх певними ознаками, стосовно яких застосовуються позитивні дії, а саме: спеціальний захист з боку держави окремих категорій осіб, які потребують такого захисту; здійснення заходів, спрямованих на збереження ідентичності окремих груп осіб, якщо такі заходи є необхідними; надання пільг та компенсацій окремим категоріям осіб у випадках, передбачених законом; встановлення державних соціальних гарантій окремим категоріям громадян; особливі вимоги, передбачені законом, щодо реалізації окремих прав осіб.
З огляду на викладене Верховний Суд зазначає, що передбачений порядок щодо ідентифікації внутрішньо переміщеної особи у АТ «Ощадбанк» не є дискримінацією, оскільки для інших категорій громадян також передбачений порядок проходження ідентифікації у визначені законодавством строки. Відповідний порядок для внутрішньо переміщеної особи  не позбавляє її права на соціальні виплати, які гарантовані  статтею 46 Конституції України. Водночас  визначений порядок  фізичної ідентифікації особи  спрямований на забезпечення гарантій соціального захисту, а також усунення відповідних ризиків щодо отримання відповідних виплат клієнтами банку.
Блокування відповідачем рахунку позивача, як внутрішньо переміщеної особи,                     з підстав непроходження ним ідентифікації є спеціальними тимчасовими заходами, що мають правомірну, об`єктивно обґрунтовану мету, спрямовану на усунення юридичної чи фактичної нерівності у можливостях для особи реалізовувати на рівних підставах права і свободи, надані їм Конституцією і законами України.
Тому твердження позивача про дискримінацію є безпідставними, оскільки його не позбавлено права одержувати пенсію, а лише передбачено порядок його реалізації, тому блокування відповідачем рахунку позивача з підстав непроходження ним ідентифікації протягом кожних трьох місяців не є дискримінацією щодо нього.
Необґрунтованими є доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що дії банку щодо зупинення видаткових операцій за його картковим рахунком є дискримінаційними, оскільки особа, яка вимушено переселилась з тимчасово окупованої території з метою запобігання вчинення злочинів з боку третіх осіб має пройти фізичну ідентифікацію на отримання вказаних виплат, які здійснюються державою.
Необхідність проходження фізичної ідентифікації внутрішньо переміщеної особи                            з метою отримання пенсії не покладає на ОСОБА_1 надмірний тягар.
Доводи касаційної скарги, що суд першої інстанції взагалі не розглянув позовні вимоги в частині визнання дій відповідача дискримінаційними, а суд апеляційної інстанції, на спростування доводів апеляційної скарги, лише порівняв позивача з іншими особами, які отримують пенсію, не заслуговують на увагу, оскільки суд апеляційної інстанції надав оцінку відповідним доказам ОСОБА_1 , розглянув, чи є дії відповідача дискримінаційними в контексті з іншими вимогами.
Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах першої та апеляційної інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з судовими рішеннями у справі та необхідності переоцінки доказів у справі, проте встановлення обставин справи                          і перевірка їх доказами не належить до компетенції суду касаційної інстанції.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судових рішень без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, то розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 12 квітня 2019 року та постанову Львівського апеляційного суду від 12 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                                     О. В. Ступак
Судді:                                                                                                                 О. В. Білоконь
                                                                                                                            І. Ю. Гулейков
                                                                                                                            А. С. Олійник
                                                                                                                            Г. І. Усик