ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
15 лютого 2022 року           справа №360/6360/21 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого Блохіна А.А., суддів Гаврищук Т.Г., Сіваченко І.В., розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Сєвєродонецьке об`єднання Азот” на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 р. у справі № 360/6360/21 (головуючий І інстанції Борзаниця С.В.) за позовом Приватного акціонерного товариства “Сєвєродонецьке об`єднання Азот” до Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича   про визнання протиправним та скасування постанови про стягнення основної винагороди приватного виконавця,-

                                                      В С Т А Н О В И В: 

28 жовтня 2021 року Приватне акціонерне товариство “Сєвєродонецьке об`єднання Азот” (далі також – позивач) звернулось до суду з позовом до Приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича (далі також – відповідач, приватний виконавець), в якій просить визнати протиправною та скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка О.В. від 07.10.2021 ВП № 67056947 про стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця.
В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 07.10.2021 відповідачем винесена постанова ВП № 67056947 про стягнення з ПрАТ “Сєвєродонецьке об`єднання Азот” основної винагороди приватного виконавця у розмірі 9464,26 грн, яка отримана позивачем 18.10.2021.
З посиланням на постанову Верховного Суду від 08.07.2021 по справі № 360/2855/20, ПрАТ “Сєвєродонецьке об`єднання Азот” вважає, що оскаржувана постанова прийнята Відповідачем не на підставі та не у спосіб, що передбачені законодавством України; необґрунтовано, тобто без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення; непропорційно, зокрема без дотримання необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тому вона є протиправною та підлягає скасуванню.
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 р. у справі № 360/6360/21 у задоволенні позову – відмовлено. 
Позивач не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати оскаржене судове рішення та прийняти нове рішення про задоволення позовних вимог.                                                                                                                        В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права. 
Справу розглянуто в порядку письмового провадження у відповідності до ст. 311 КАС України. 
Відповідно до вимог ч. 1,2 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.  
Колегія суддів заслухала доповідь судді-доповідача, перевірила матеріали справи, вивчила доводи апеляційної скарги, і дійшла  наступного. 
Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що 06.10.2021 за вхідним № 1205 до приватного виконавця виконавчого округу Донецької області Літвиненка Олексія Вікторовича від представника Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” надійшла заява від 29.09.2021 № 31/01-1852 про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Луганської  області від 24.11.2016 № 9/5014/969/2012 (5/65/2011) про стягнення з Приватного акціонерного товариства “Сєвєродонецьке об`єднання Азот” на користь Дочірньої компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” судовий збір за розгляд заяви про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 14.06.2016 у справі № 9/5014/969/2012 (5/65/2011) у сумі 94642,59 грн (арк. спр. 70-71).
Постановою приватного виконавця від 07.10.2021 ВП № 67056947 про відкриття виконавчого провадження відкрито виконавче провадження з примусового виконання наказу господарського суду Луганської  області від 24.11.2016 № 9/5014/969/2012 (5/65/2011) про стягнення з Приватного акціонерного товариства “Сєвєродонецьке об`єднання Азот” на користь Дочірнього компанії “Газ України” Національної акціонерної компанії “Нафтогаз України” судовий збір за розгляд заяви про перегляд Верховним Судом України постанови Вищого господарського суду України від 14.06.2016 у справі № 9/5014/969/2012 (5/65/2011) у сумі 94642,59 грн (арк. спр. 69).
Постановою приватного виконавця від 07.10.2021 ВП № 67056947 про стягнення з боржника основної винагороди стягнуто з боржника ПрАТ “Сєвєродонецьке об`єднання Азот” основну винагороду в сумі 9464,26 грн., що складає 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, яка отримана позивачем 18.10.2021 разом з викликом приватного виконавця від 07.10.2021 № 01-29/2368 (арк. спр. 3-4, 5,  62, 67-68).
07.10.2021 приватним виконавцем також винесені постанови у виконавчому провадженні ВП № 67056947: про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, арешт майна (арк. спр. 63-64, 65).
Станом на день розгляду справи виконавче провадження ВП № 67056947 не закінчено, проводяться виконавчі дії (арк. спр. 33-61).
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Особливості провадження у справах з приводу рішень, дій або бездіяльності органу державної виконавчої служби, приватного виконавця визначає стаття 287 КАС України.
Згідно з частиною першою статті 287 КАС України учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця, приватного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Спірні правовідносини врегульовані Законом України від 02 лютого 2016 року                      № 1404-VIII “Про виконавче провадження” (далі - Закон № 1404), Законом України від 02 червня 2016 року № 1403-VIII “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів” (далі – Закон № 1403) та Порядком виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 року   № 643 (далі – Порядок № 643).
За визначенням статті 1 Закону № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 3 Закону № 1404 відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих написів нотаріусів.
Відповідно до частини першої статті 5 Закону № 1404 примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України “Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів”.
Частиною другою статті 5 Закону № 1404 передбачено, що приватний виконавець здійснює примусове виконання рішень, передбачених статтею 3 цього Закону, крім рішень, перелік яких наведено у пунктах 1-11 частини другої статті 5 цього Закону.
Під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами (частина перша статті 13 Закону № 1404).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 18 Закону № 1404 виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.   
Виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом; розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання (пункти 1, 3 частини другої статті 18 Закону № 1404).
Підпунктом 1 частини першої статті 42 та частиною третьою статті 45 Закону № 1404 регламентовано, що кошти виконавчого провадження складаються з виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця. Основна винагорода приватного виконавця стягується в порядку, передбаченому для стягнення виконавчого збору.
Пунктом 1 частини першої статті 26 Закону № 1404 визначено, що виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини п`ятої статті 26 Закону № 1404 виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з частинами першою, другою статті 27 Закону № 1404 виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Відповідно до абзацу першого частини четвертої статті 27 Закону № 1404 державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Вичерпний перелік підстав, за яких виконавчий збір не стягується, наведено у частинах п`ятій - дев`ятій статті 27 Закону № 1404. Частини п`ята - дев`ята статті 27 Закону № 1404 не передбачають випадку про те, що виконавчий збір не стягується в разі повернення виконавчого документа стягувачу за його заявою.
Статтею 31 Закону № 1403 врегульовані питання щодо винагороди приватного виконавця та авансування витрат виконавчого провадження.
Частинами першою, другою статті 31 Закону № 1403 передбачено, що за вчинення виконавчих дій приватному виконавцю сплачується винагорода. Винагорода приватного виконавця складається з основної та додаткової.
Відповідно до частини третьої статті 31 Закону № 1403 основна винагорода приватного виконавця залежно від виконавчих дій, що підлягають вчиненню у виконавчому провадженні, встановлюється у вигляді: 1) фіксованої суми - у разі виконання рішення немайнового характеру; 2) відсотка суми, що підлягає стягненню, або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом. Розмір основної винагороди приватного виконавця встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина четверта статті 31 Закону              № 1403).
Якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми (крім виконавчих документів про стягнення аліментів) (частина п`ята статті 31 Закону № 1403).
Згідно з абзацом першим частини сьомої статті 31 Закону № 1403 приватний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди, в якій наводить розрахунок та зазначає порядок стягнення основної винагороди приватного виконавця (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
Відповідно до абзацу першого пункту 19 Порядку № 643 приватний виконавець, який забезпечив повне або часткове виконання виконавчого документа майнового характеру в порядку, встановленому Законом України “Про виконавче провадження”, одержує основну винагороду у розмірі 10 відсотків стягнутої ним суми або вартості майна, що підлягає передачі за виконавчим документом.
Аналізуючи положення статей 26, 27 Закону № 1404 та статті 31 Закону № 1403, суд дійшов висновку, що стягнення виконавчого збору або основної винагороди приватного виконавця (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання виконавчих документів. Примусове виконання виконавчих документів розпочинається з моменту прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження, якщо інше не передбачено законом. Тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження виконавець повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору або основної винагороди приватного виконавця.
Посилання позивача на те, що обов`язковими умовами для стягнення основної винагороди приватного виконавця є фактичне виконання рішення (повне/часткове) та вжиття приватним виконавцем заходів примусового виконання рішень, суд вважає необґрунтованими, оскільки виходячи із вищенаведених положень діючого законодавства, стягнення з боржника основної винагороди приватного виконавця в постанові про відкриття виконавчого провадження та шляхом винесення одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанови про стягнення основної винагороди є обов`язком приватного виконавця.
Оскільки на час відкриття виконавчого провадження відомості про повне виконання боржником наказу господарського суду Луганської області  в добровільному порядку у приватного виконавця були відсутні, тому приватним виконавцем правомірно розпочато примусове виконання виконавчого документа та стягнута основна винагорода.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина п`ята статті 242 КАС України).
При розгляді даної справи суд враховує висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних відносинах, викладені Верховним Судом у постановах від 19 квітня 2018 року у справі № 825/739/17, від 30 травня 2018 року у справі № 808/3791/16 , від 18 жовтня 2018 року у справі № 442/2670/17  та від 13 березня 2019 року у справі № 812/1413/17.
Посилання представника позивача як на підставу для задоволення заявлених вимог на постанову Верховного Суду від 08.07.2021 по справі № 360/2855/20 є помилковим, оскільки обставини, встановлені по цій адміністративній справі, є відмінними, які були оцінені Верховним Судом по справі № 360/2855/20. 
Спірним питанням по справі № 360/2855/20, так і у справі, що розглядається, є правомірність винесення приватним виконавцем постанови про стягнення з боржника основної винагороди одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Нормою частини сьомої статті 31 Закону № 1403-VIII передбачено право приватного виконавця виносити одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення основної винагороди.
По справі, що розглядається, судом встановлений предмет виконавчого провадження – стягнення з ПрАТ “Сєвєродонецьке об`єднання “Азот” на користь ТОВ “Восток-Автоматика” заборгованості, яке вперше розпочате відповідачем, виконавче провадження ще триває. Натомість, по справі № 360/2855/20 зазначені обставини судами першої та апеляційної інстанції встановлені не були. 
Суд зазначає, що сума основної винагороди, визначена приватним виконавцем у постанові про її стягнення, винесеній одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження, не є сумою, яка гарантовано має бути стягнута за наслідками фактичного виконання виконавчого провадження у випадках неповного виконання або ж невиконання відповідного виконавчого документа.
Частиною четвертою статті 31 Закону № 1403-VIII визначено, що основна винагорода приватного виконавця, що встановлюється у відсотках, стягується з боржника разом із сумою, що підлягає стягненню за виконавчим документом. При цьому, частиною п`ятою цієї ж статті установлено, що якщо суму, передбачену в частині четвертій цієї статті, стягнуто частково, сума основної винагороди приватного виконавця, визначена як відсоток суми стягнення, виплачується пропорційно до фактично стягнутої суми.
При викладених обставинах, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
                                                                    ПОСТАНОВИВ  :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Сєвєродонецьке об`єднання Азот” на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 р. у справі № 360/6360/21 - залишити без задоволення.                                                                               Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2021 р. у справі № 360/6360/21 - залишити без змін.                                                                                             Повне судове рішення складено 15 лютого 2022 року.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя                                                                                А.А. Блохін

Судді                                                                                                      Т.Г. Гаврищук

                                                                                                                І.В. Сіваченко