ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" лютого 2022 р.           Справа№ 910/7611/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Агрикової  О.В.
суддів:            Мальченко А.О. 
          Козир Т.П. 
 
Секретар судового засідання: Мельничук О.С.,
За участю представників сторін
від позивача – Войтюк Д.В.,
від відповідача – Коваль О.С.,
від третьої особи 1 – не з`явились, 
від третьої особи 2 – не з`явились,
розглянувши апеляційні скарги
Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" та Державного підприємства “Гарантований покупець”          
на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 (повний текст рішення складено 15.11.2021)
у справі №910/7611/21 (суддя Зеленіна Н.І.)
За позовом Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго"
до Державного підприємства "Гарантований покупець"
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: 
1.          Приватного акціонерного товариства "Національна енергетична компанія "Укренерго"
2.          Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг
про стягнення 5 147 333,31 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У 2021 році Приватне акціонерне товариство "Укргідроенерго" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Державного підприємства "Гарантований покупець" про стягнення 5 147 333,31 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем узятих на себе зобов`язань за Договором №04-ГП/20/660/01/20 купівлі-продажу електричної енергії з покупцем для забезпечення суспільних інтересів від 24.03.2020 року та Угодою №10/1-ГП/20/1886/01/20 про реструктуризацію заборгованості від 12.10.2020 року.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.08.2021 року залучено до участі у справі в процесуальному статусі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ПрАТ "НЕК "Укренерго" та Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 року позовні вимоги задоволено частково. Присуджено до стягнення з Державного підприємства "Гарантований покупець" на користь Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" 1 175 092 грн. 54 коп. - пені, 1 369 472 грн. 88 коп. - штрафу та 76 336 грн. 96 коп. - витрат по сплаті судового збору. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем допущено прострочення виконання зобов`язань по сплаті електричної енергії за період з 11.05.2020 року по 11.10.2020 року, що не заперечується відповідачем. В той же час, місцевий господарський суд встановив помилкове включення дати оплати відповідачем боргу до періоду нарахування пені, а тому за розрахунком суду першої інстанції вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню на суму 2    350    185, 08 грн. Також місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність виняткових обставин для зменшення нарахованих позивачем розмірів пені та штрафу, а тому вважає, що справедливим та розумним буде зменшити розмір пені та штрафу на 50 відсотків.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням Приватне акціонерне товариство "Укргідроенерго" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
Вимоги та доводи апеляційної скарги позивача мотивовані тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку стосовно того, що день фактичної оплати суми заборгованості не повинен враховуватись при розрахунку пені у відповідному періоді, оскільки умовами договору сторони погодили протилежне, про, що свідчить п. 6.2. договору. Також скаржник вважає, що відповідачем не було надано суду першої інстанції жодних належних, допустимих та достовірних доказів в розумінні ст.ст. 76, 77, 78, 79, 91 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження наявності скрутного майнового становища, поважності причини неналежного виконання зобов`язань та причинних наслідків, винятковості даного випадку та невідповідності розміру штрафу наслідкам порушення.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 09.12.2021 року сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Агрикова О.В., судді Чорногуз М.Г., Мальченко А.О.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.12.2021 року, у зв`язку з перебуванням судді Чорногуза М.Г. на лікарняному, сформовано для розгляду справи №910/7611/21 колегію суддів у складі головуючого судді: Агрикової О.В., суддів: Мальченко А.О., Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 року, розгляд справи призначено на 19.01.2022 року.
Також, не погоджуючись з прийнятим рішенням Державне підприємство "Гарантований покупець" звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 року та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Вимоги та доводи апеляційної скарги відповідача мотивовані тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з неповним з`ясуванням та за недоведеності обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а саме: ст.ст. 33, 65 Закону України "Про ринок електричної енергії", ст.ст. 525, 526, 547, 614 Цивільного кодексу України, ст.ст. 174, 193, 196, 218, 231 Господарського кодексу України, Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення умов підтримки виробництва електричної енергії з альтернативних джерел енергії" від 21.07.2020 №810-ІХ, ст.ст. 19, 92, 129, 129-1 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, ст.ст. 2, 7, 13, 73, 74, 86, 202, 236 та параграф 2-4 Глави 6 ГПК України. Зокрема скаржника вважає, що позивачем не надано суду доказів наявності заборгованості станом на дату проведення розрахунку. Також відповідач вважає, що дата укладення угоди не повинна включатись в період нарахування неустойки. Скаржник звертає увагу, що пункт 6.2. Договору, на який робить посилання позивач, взагалі не містить бази нарахування пені - не зазначено, від якої суми нараховується подвійна облікова ставка НБУ, що є підтвердженням відсутності правових підстав для застосування за договором до Гарантованого покупця такої міри відповідальності, як сплата пені. Відповідач наголошує, що із урахуванням специфіки спірних правовідносин виключають притягнення Гарантованого покупця до відповідальності за порушення зобов`язань. Крім того, апелянт зазначає, що оплата вартості електричної енергії за "зеленим" тарифом залежить від надходження коштів від ПрАТ "НЕК "Укренерго". Гарантований покупець вважає, що при розгляді даної справи підлягали застосуванню положення ч. 3, ст. 551 Цивільного кодексу України, ч.ч. 1, 2, ст. 233 Господарського кодексу України, та були підстави для зменшення розміру неустойки до 1 грн.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 року встановлювався строк для усунення недоліків, а саме не більше десяти днів з дня отримання копії ухвали апелянту усунути недоліки шляхом подання до суду доказів сплати судового збору у розмірі 114 505 грн. 44 коп..
22.12.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Державного підприємства “Гарантований покупець”, відповідача у справі, надійшов відзив на апеляційну скаргу та клопотання про залучення в якості третьої особи на стороні відповідача Кабінету Міністрів України.
28.12.2021 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Державного підприємства “Гарантований покупець” надійшла заява на виконання ухвали Північного апеляційного господарського суду від 13.12.2021 року з доказами сплати судового збору у встановленому порядку і розмірі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.12.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Державного підприємства “Гарантований покупець” на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 року, об`єднано апеляційні скарги Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" та Державного підприємства “Гарантований покупець”, розгляд справи призначено на 19.01.2022 року.
05.01.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів з Господарського суду міста Києва надійшли матеріали справи №910/7611/21.
10.01.2022 року через відділ забезпечення автоматизованого розподілу, контролю та моніторингу виконання документів від Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго", позивача у справі, надійшли письмові пояснення.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання Державного підприємства “Гарантований покупець” про залучення в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Кабінету Міністрів України, розгляд справи відкладено на 23.02.2022 року.
В судовому засіданні 23.02.2022 року представник позивача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу позивача та відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача. Представник відповідача надав усні пояснення по справі, відповів на запитання суду, просив задовольнити апеляційну скаргу відповідача та відмовити у задоволенні апеляційної скарги позивача. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином.
Згідно з п. 11, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Відповідно до п. 12, ст. 270 Господарського процесуального кодексу України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Враховуючи те, що наявні матеріали справи є достатніми для всебічного, повного і об`єктивного розгляду справи та зважаючи на обмежений процесуальний строк розгляду апеляційної скарги, судова колегія визнала за можливе розглянути апеляційну скаргу у відсутності представників третьої особи 1 та третьої особи 2.
Статтями 269 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 24.03.2020 року між ПрАТ "Укргідоенерго" (продавець) та ДП "Гарантований покупець" (гарантований покупець) укладено договір №04-ГП/20/660/01/20 купівлі-продажу електричної енергії з покупцем для забезпечення загальносуспільних інтересів, відповідно до умов якого продавець зобов`язаний продати електричну енергію гарантованому покупцю, а гарантований покупець зобов`язаний купити (прийняти та оплатити) електричну енергію в обсягах та за ціною, що визначаються за результатами аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та на умовах, що визначені у цьому договорі. (т.1, а.с. 15-20).
Відповідно до п. 2.2 договору, обсяги електричної енергії, що продаються і купуються за цим договором, є договірними зобов`язаннями щодо відпуску продавцем та відбору гарантованим покупцем електричної енергії.
Пунктами 3.1, 3.2 договору передбачено, що періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 год першого числа місяця по 24:00 год останнього числа такого місяця (місяць постачання). Обсяг електричної енергії, що купується та продається за цим договором, у місяці постачання визначається за результатами проведеного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у додатковій угоді для місяця постачання.
Відповідно до п. 3.3 договору, купівлі-продаж електрично енергії у місяці постачання здійснюється згідно з графіком відпуску/відбору електричної енергії, що зазначається у додатковій угоді для місяця постачання.
Купівля-продаж електричної енергії здійснюється за ціною, яка визначається за результатами проведеного аукціону на підставі відповідного аукціонного свідоцтва та зазначається у додатковій угоді для місяця постачання. Купівля-продаж електричної енергії за цим договором здійснюється з нарахуванням податку на додану вартість відповідно до вимог чинного законодавства України. (п. 4.1 договору).
Пунктом 4.3 договору передбачено, що гарантований покупець здійснює оплату за куплену електричну енергію наступним чином: 1) гарантований покупець здійснює оплату за куплену електричну енергію згідно з графіком оплати. При цьому не пізніше останнього числа місяця постачання гарантований покупець забезпечує оплату продавцю вартості електричної енергії у розмірі не менше 75% від її вартості електричної енергії за цим договором; 2) не пізніше 10-го числа місяця, що слідує за місяцем постачання гарантований покупець здійснює на користь продавця остаточний платіж за куплену у місяці постачання електричну енергію.
У випадку, якщо граничний строк оплати припадає на святковий, вихідний чи інший неробочий день, то відповідний платіж повинен бути здійснений в останній робочий день, що передує даті такого платежу (п. 4.4 договору).
Відповідно до п. 10.1 договору, цей договір вступає в силу з дати його підписання сторонами та діє до 10.05.2020 року. В частині виконання фінансових зобов`язань договір діє до їх повного виконання.
Також 24.03.2020 року між сторонами були укладені наступні додаткові угоди:
1) №1/661/01/20 від 24.03.2020 року (т.1, а.с. 21-22), яку сторони уклали про таке:
- у відповідності до результатів електронного аукціону від 24.03.2020, аукціонного свідоцтва №03-EP-240320-GB-1-1 від 24.03.2020 та договору гарантований покупець купує у продавця електричну енергію;
- періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 годин першого числа квітня 2020 року по 24:00 годин останнього числа квітня 2020 року;
- обсяг електричної енергії, що підлягає продажу у місяці-постачання відповідно до умов цієї додаткової угоди становить 144 000 МВт.год;
- вартість електричної енергії становить 97 021 440,00 грн;
2) №2/662/01/20 від 24.03.2020 року (т.1, а.с. 23-24), яку сторони уклали про таке:
- у відповідності до результатів електронного аукціону від 24.03.2020, аукціонного свідоцтва №03-EP-240320-GB-2-1 від 24.03.2020 та договору гарантований покупець купує у продавця електричну енергію;
- періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 годин першого числа квітня 2020 року по 24:00 годин останнього числа квітня 2020 року;
- обсяг електричної енергії, що підлягає продажу у місяці-постачання відповідно до умов цієї додаткової угоди становить 18 900 МВт.год;
- вартість електричної енергії становить 12 734 064,00 грн;
3) №3/663/01/20 від 24.03.2020 року (т.1, а.с. 25-26), яку сторони уклали про таке:
- у відповідності до результатів електронного аукціону від 24.03.2020, аукціонного свідоцтва №03-EP-240320-GB-3-1 від 24.03.2020 та договору гарантований покупець купує у продавця електричну енергію;
- періодом постачання електричної енергії є календарні дати з 00:00 годин першого числа квітня 2020 року по 24:00 годин останнього числа квітня 2020 року;
- обсяг електричної енергії, що підлягає продажу у місяці-постачання відповідно до умов цієї додаткової угоди становить 7 560 МВт.год;
- вартість електричної енергії становить 5 093 625,00 грн.
Крім того, 12.10.2020 року між сторонами була укладена угода №10/1-ГП/20/1886/01/20 про реструктуризацію заборгованості за договором купівлі-продажу електричної енергії з гарантованим покупцем для забезпечення загальносуспільних інтересів від 24.03.2020 №04-ГП/20/660/01/20. (т.1, а.с. 28-29).
Пунктом 1 угоди передбачено, що сторони дійшли згоди, що сума основної заборгованості за договором купівлі-продажу електричної енергії з гарантованим покупцем для забезпечення загальносуспільних інтересів від 24.03.2020 №04-ГП/20/660/01/20 станом на дату укладення цієї угоди складає 39 127 796,52 грн.
Положеннями угоди затверджено порядок сплати заборгованості.
Крім того, п. 5 угоди передбачено, що гарантований покупець визнає, що укладанням цієї Угоди продавець не позбавляється права на звернення до суду за захистом порушеного права або інше досудове врегулювання з гарантованим покупцем відносин щодо отримання від гарантованого покупця плати за порушення строків та порядку оплати за договором як штрафних санкцій (штрафу та пені) на користь продавця за період, з моменту виникнення заборгованості до моменту набуття чинності цієї Угоди.
Відповідно до п. 7 угоди, остання набуває чинності з моменту укладання та діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Як вбачається із акту купівлі-продажу електричної енергії між ПрАТ "Укргідроенерго" та ДП "Гарантований покупець" за квітень 2020 року від 30.04.2020 року, позивачем продано відповідачу електричну енергію на загальну суму 137 818 955,52 грн. (т.1, а.с. 132).
З матеріалів справи вбачається, що станом на 11.05.2021 року відповідачем здійснено часткову оплату електричної енергії на суму 65  331 812, 16 грн.; 29.05.2020 року відповідачем здійснено часткову оплату на суму 31  400 000, 00 грн.; у період з 30.05.2020 року по 10.06.2020 року відповідачем сплачено 1  959 346, 84 грн. (т.1, а.с. 133-135).
Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідно до умов Договору та Угоди про реструктуризацію заборгованості, а також положень чинного законодавства він має право на застосування штрафних санкцій до відповідача у зв`язку з порушенням останнім строку виконання господарського зобов`язання.
В свою чергу позивачем нараховано пеню за період 11.05.2020 року -29.05.2020 року на суму 72 487 143, 36 грн., яка становить 602  079, 00 грн.; за  період 30.05.2020 року - 10.06.2020 року на суму 41 087 143, 36 грн., яка становить 215  539, 11 грн., за період 11.06.2020 року - 12.10.2020 року на суму 39 127 796, 52 грн., яка становить 1  590  769, 43 грн. Всього позивачем нараховано пеню в загальному розмірі 2  408  387, 55 грн.
Крім того, позивачем нараховано штраф 7,0% за прострочення оплати понад 30 днів на суму 39  127  796, 52 грн. в розмірі 2  738  945, 76 грн.
Таким чином, предметом позову у даній справі є вимога позивача про стягнення з відповідача штрафних санкцій (пені та штрафу) у загальному розмірі 5  147  333, 31 грн.
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно частини 1 статті 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За своєю правовою природою відносини, що склалися між сторонами згідно Договору №04-ГП/20/660/01/20 від 24.03.2020 року, є правовідносинами, які регулюються нормами законодавства про поставку.
Згідно з частиною 1 статті 714 Цивільного кодексу України за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Частиною 2 статті 714 Цивільного кодексу України        встановлено, що до договору постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин сторін.
Частиною 1 статті 275 Господарського кодексу України встановлено, що за договором енергопостачання енергопостачальне підприємство (енергопостачальник) відпускає електричну енергію, пару, гарячу і перегріту воду (далі - енергію) споживачеві (абоненту), який зобов`язаний оплатити прийняту енергію та дотримуватися передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного обладнання, що ним використовується.
Розрахунки за договорами енергопостачання здійснюються на підставі цін (тарифів), встановлених відповідно до вимог закону. Оплата енергії, що відпускається, здійснюється, як правило, у формі попередньої оплати. За погодженням сторін можуть застосовуватися планові платежі з наступним перерахунком або оплата, що провадиться за фактично відпущену енергію (частини 6, 7    статті 276 Господарського кодексу України).
Згідно з приписами        статті 265 Господарського кодексу України    за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Аналогічні за змістом положення містяться у    статті 712 Цивільного кодексу України, відповідно до яких за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Статтею 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Договір між сторонами у даній справі укладено відповідно до Закону України «Про ринок електричної енергії», Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії, затвердженого постановою КМУ №483 від 05.06.2019.
Відповідно до статті 174 Господарського кодексу України договір є підставою для виникнення господарських зобов`язань, які згідно зі статтями 193, 202 Господарського кодексу України та статтями 525, 526, 530 Цивільного кодексу України повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання не допускається, якщо інше не передбачено договором або законом. Відповідно до статті 202 Господарського кодексу України, статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно зі статтею 663 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Договір відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України є обов`язковим для виконання сторонами.
Як вже було зазначено, Пунктом 1 угоди передбачено, що сторони дійшли згоди, що сума основної заборгованості за договором купівлі-продажу електричної енергії з гарантованим покупцем для забезпечення загальносуспільних інтересів від 24.03.2020 року №04-ГП/20/660/01/20 станом на дату укладення цієї угоди складає 39 127 796, 52 грн.
Відповідно до пункту 2 Угоди про реструктуризацію заборгованості Гарантований покупець взяв на себе зобов`язання забезпечити повну оплату продавцю сум заборгованості за електричну енергію, куплену у періоді постачання (01.04.2020 - 30.04.2020), у визначеному порядку.
Крім того, п. 5 угоди передбачено, що гарантований покупець визнає, що укладанням цієї Угоди продавець не позбавляється права на звернення до суду за захистом порушеного права або інше досудове врегулювання з гарантованим покупцем відносин щодо отримання від гарантованого покупця плати за порушення строків та порядку оплати за договором як штрафних санкцій (штрафу та пені) на користь продавця за період, з моменту виникнення заборгованості до моменту набуття чинності цієї Угоди.
Підписанням вказаної Угоди відповідач визнав факт наявності у нього заборгованості у розмірі.
Абзацом 2 п. 4.3 договору передбачено, що не пізніше 10-го числа місяця, що слідує за місяцем постачання гарантований покупець здійснює на користь продавця остаточний платіж за куплену у місяці постачання електричну енергію.
Отже, місцевий господарський суд обґрунтовано встановив, що умовами укладеного договору на відповідача покладено обов`язок здійснити розрахунки за договором купівлі-продажу електричної енергії за період квітень 2020 року у строк – не пізніше 10.05.2020 року.
При цьому, колегією суддів відхиляються доводи відповідача щодо відсутності у матеріалах справи доказів наявності заборгованості станом на дату проведення розрахунку, оскільки матеріали справи містять копії відповідного акту купівлі-продажу електричної енергії між ПрАТ «Укргідроенерго» та ДП «Гарантований покупець» за квітень 2020 року від 30.04.2020 року на суму 137  818  955, 52 грн., підписаного позивачем та відповідачем, а також реєстру отриманих платежів по Договору купівлі - продажу електричної енергії з покупцем для забезпечення загальносуспільних інтересів №04-ГП/20/660/01/20 від 24.03.2020 року за період з 01.01.2020 року по 09.06.2021 року, якими підтверджується, що станом на 11.05.2021 року відповідачем здійснено часткову оплату електричної енергії на суму 65  331 812, 16 грн.; 29.05.2020 року відповідачем здійснено часткову оплату на суму 31  400 000, 00 грн.; у період з 30.05.2020 року по 10.06.2020 року відповідачем сплачено 1  959 346, 84 грн. (т.1, а.с. 132-135).
З викладеного вище вбачається, що суд першої інстанції вірно встановив, що сума заборгованості відповідача перед позивачем станом на 11.05.2020 року становить 72  487 143, 36 грн., яка і стала базою для нарахування пені у період 11.05.2020 року - 29.05.2020 року; сума заборгованості станом на 30.05.2020 року становить 41  087 143, 36 грн., якає базою для нарахування пені у період 30.05.2020 року - 10.06.2020 року; станом на 11.06.2020 року розмір заборгованість відповідача становить 39  127 796, 52 грн.
Згідно з частиною 1    статті 612 Цивільного кодексу України    боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Належних та допустимих доказів на підтвердження оплати на користь позивача іншої частини заборгованості станом на дату укладення Угоди відповідачем суду не надано.
Отже, факт прострочення виконання відповідачем зобов`язання за Договором №04-ГП/20/660/01/20 від 24.03.2020 року належним чином доведений та підтверджений матеріалами справи.
В обґрунтування своєї позиції відповідач посилається на одночасне поширення на відповідача дії    постанови Кабінету Міністрів України №483 від 05.06.2019    з наступними змінами «Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на учасників ринку електричної енергії для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку електричної енергії» та факт відсутності належних розрахунків від контрагента відповідача - НЕК «Укренерго» на ринках РДН/ВДР з січня 2020 року, а також статтю 9-1    розділу      Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про ринок електричної енергії»    щодо механізму компенсації втрат від вартості послуги, яку надає відповідач третім особам.
Однак, колегія суддів зазначає, що зазначені аргументи відповідача не є підставами для звільнення останнього від господарської-правової відповідальності за порушення умов договору.
Так, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань, у тому числі, в частині здійснення повної та своєчасної оплати вартості обсягу електричної енергії,    отриманої у квітні 2020 року.    Факт відсутності бюджетного фінансування, у тому числі, і через ненадходження коштів від ПАТ «НЕК «Укренерго», не може звільняти відповідача від виконання зобов`язань щодо оплати придбаної електроенергії, оскільки    вказані обставини не визначені нормами    закону    як такі, що звільняють від виконання зобов`язання.        Ані умовами Договору, ані положеннями закону обов`язок гарантованого покупця з оплати вартості купленої у виробника електричної енергії не ставиться в залежність від виконання ПАТ «НЕК «Укренерго» своїх зобов`язань перед гарантованим покупцем, а тому недодержання своїх обов`язків ПАТ «НЕК «Укренерго» не є підставою для звільнення відповідача від виконання своїх договірних зобов`язань з оплати вартості обсягу придбаної електричної енергії за Договором.
Відповідно до пункту 3 частини 1    статті 611 Цивільного кодексу України    у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Приписами частини 1 статі 216 Господарського кодексу України визначено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставі і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Цивільного кодексу України).
У відповідності до частини 4 статті 231 Господарського кодексу України у разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором. При цьому розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або у певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг). 
Частиною 6 статті 232 Господарського кодексу України передбачено, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до частин 2, 3 статті 6 та статті 627 Цивільного кодексу України сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Отже, суб`єкти господарських відносин при укладенні договору наділені законодавцем правом забезпечення виконання господарських зобов`язань шляхом встановлення окремого виду відповідальності (договірної санкції) за невиконання чи неналежне виконання договірних зобов`язань.
Відтак, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати). Близька за змістом правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 21.06.2017 зі справи № 910/2031/16 та Верховного Суду від 10.04.2018 зі справи    № 916/804/17, від 10.09.2020 року у справі №916/1777/19.
За змістом пункту 6.2. Договору у випадку незабезпечення Гарантованим покупцем оплати за електричну енергію відповідно до графіка оплати та повної оплати за електричну енергію до 10-го числа місяця, що слідує за місяцем постачання, продавець має право, зокрема, нарахувати Гарантованому покупцю пеню за кожний день прострочення платежу у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, яка діє на день прострочення, враховуючи день фактичної оплати. Нарахування пені здійснюється за увесь час порушення зобов`язання.
Відтак, доводи позивача, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку стосовно того, що день фактичної оплати суми заборгованості не повинен враховуватись при розрахунку пені у відповідному періоді, оскільки умовами договору сторони погодили протилежне, про, що свідчить п. 6.2. договору знаходять своє підтвердження.
З огляду на викладене, місцевий господарський суд здійснюючи власний розрахунок пені помилково дійшов висновку про необґрунтоване включення позивачем дати оплати до періоду нарахування пені.
Крім того, колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ч. 4, ст. 604 Цивільного кодексу України новація припиняє додаткові зобов`язання, пов`язані з первісним зобов`язанням, якщо інше не встановлено договором, крім випадків, коли первісне зобов`язання змінене планом санації або реструктуризації згідно з  Кодексом України з процедур банкрутства  і заставодержатель проголосував проти такого плану.
Також, відповідно до п. 5 угоди гарантований покупець визнає, що укладанням цієї Угоди продавець не позбавляється права на звернення до суду за захистом порушеного права або інше досудове врегулювання з гарантованим покупцем відносин щодо отримання від гарантованого покупця плати за порушення строків та порядку оплати за договором як штрафних санкцій (штрафу та пені) на користь продавця за період, з моменту виникнення заборгованості до моменту набуття чинності цієї Угоди.
В той же час, із наданого позивачем до суду розрахунку позовних вимог вбачається, що позивач нараховує пеню на суму заборгованості 39  127  796, 52 грн. за період з 11.06.2020 року по 12.10.2020 року (день укладення Угоди про реструктуризацію). 
Разом з тим, на переконання колегії суддів кінцевою датою для нарахування пені має бути 11.10.2020 року (день, що передує дню укладенню Угоди та набуття нею чинності), у зв`язку з цим місцевий господарський суд необґрунтовано відхилив доводи відповідача щодо неправомірності включення дати набрання чинності угодою (12.10.2020 року) до строку нарахування пені.
З урахуванням викладеного вище, колегією суддів здійснено перерахунок пені з урахуванням дня фактичної оплати, а також з не врахуванням дню укладенню Угоди та набуття нею чинності (12.10.2020 року), та встановлено, що вимоги про стягнення пені підлягають частковому задоволенню на суму 2  399  835, 03 грн., у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.
Крім того, твердження скаржника про невідповідність позовних вимог про стягнення пені статті 547 Цивільного кодексу України та статті 231 Господарського кодексу України, оскільки пункт 6.2. Договору не містить бази нарахування пені - не зазначено, від якої суми нараховується подвійна облікова ставка НБУ, судом відхиляються, оскільки сторони, керуючись свободою договору, визначили у пункті 6.2. Договору підстави, розмір, порядок нарахування та період нарахування пені, зокрема, підставою для нарахування пені є «незабезпечення Гарантованим покупцем повної оплати за електричну енергію до 10-го числа місяця, що слідує за місяцем постачання», розміром пені є «подвійна облікова ставка НБУ, яка діє на день прострочення», порядок нарахування пені - «за кожний день прострочення платежу, враховуючи день фактичної оплати», періодом нарахування пені є «увесь час порушення зобов`язання». Отже, зі змісту пункту 6.2. Договору вбачається, що базою для нарахування пені є сума простроченого грошового зобов`язання з оплати електричної енергії.
Також колегія суддів зазначає, що за прострочення оплати гарантованим покупцем за електричну енергію на строк понад 30 календарних днів, гарантований покупець додатково сплачує продавцю штраф у розмірі 7% від суми простроченої заборгованості (п. 6.3. договору).
Водночас, оскільки матеріалами справи підтверджується факт прострочення оплати Гарантованим покупцем за електричну енергію, поставлену у квітні 2020 року, на строк понад 30 календарних днів, позивачем правомірно заявлено до стягнення з відповідача на підставу пункту 6.3. Договору штраф у розмірі 7% від суми простроченої заборгованості – 2  738  945, 76 грн. (39  127  796, 52 грн. х 7%).
Також, вирішуючи спір у даній справі, місцевий господарський суд з урахуванням заявленого відповідачем клопотання про зменшення сум неустойки, керуючись приписами ч. 3 ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України зменшив суми пені та штрафу на 50% та задовольнив позов частково з чим колегія суддів погоджується виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 233 ГК України у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Суд апеляційної інстанції звертається до правової позиції, що викладена в постановах Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17, від 03.06.2020 у справі № 910/9813/19 та наголошує, що за змістом наведених вище норм зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого ці санкції підлягають зменшенню. При цьому відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеня виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.
Стягнення з боржника штрафних санкцій повинно бути спрямоване на дотримання договірної дисципліни і має штрафний характер, проте не є і не може бути джерелом збагачення кредитора у випадку надмірно великих санкцій. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для боржника і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №7-рп/2013.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі № 913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 30.06.2019 у справі №917/791/18, від 22.10.2019 у справі № 904/5830/18, від 25.02.2020 у справі № 903/322/19, від 07.04.2020 у справі №    904/1936/19.
Так, задовольняючи клопотання відповідача, місцевим господарським судом було враховано значний розмір нарахованої позивачем неустойки, вжиття гарантованим покупцем всіх залежних від нього заходів по виконанню зобов`язань згідно Договору та часткове фактичне виконання таких зобов`язань, а також специфіку відносин, які існують на ринку електричної енергії в Україні.
В матеріалах справи наявне клопотання відповідача про зменшення розміру штрафних санкцій (т.1, а.с. 195-205).
Колегія суддів, оцінюючи обґрунтованість доводів ДП "Гарантований покупець", враховує, що відповідач є державним підприємством, на якого державою покладено спеціальні обов`язки на ринку електричної енергії, відповідно до Статуту відповідача майно підприємства є державною власністю, функції з управління якою виконує Кабінет Міністрів України, який передбачає у державному бюджеті видатки на фінансову підтримку гарантованого покупця для оплати електричної енергії, специфіку відносин, що існують на ринку електричної енергії, а також ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором у спірний період.
Також, колегія суддів враховує, що порушення виконання зобов`язань за Договором не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин (зворотного матеріали справи не містять).     
Отже, колегія суддів, за результатами перегляду справи в апеляційному прядку, погоджується з вищенаведеним висновком суду першої інстанції та вважає, що зменшення неустойки матиме наслідком дотримання балансу інтересів сторін і унеможливить надмірне обтяження фінансової спроможності відповідача.
Поряд з цим, апеляційна інстанція визнає безпідставним відповідача в апеляційній скарзі про зменшення неустойки до 1 грн. від суми неустойки, оскільки задоволення останніх у наведених розмірах зменшення може призвести до порушення балансу інтересів усіх сторін спору. Тоді як, основним завданням судочинства є захист порушених прав, на захист яких, як вірно встановлено судом першої інстанції, пред`явлено позов у цій справі.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком місцевого господарського суду про часткове задоволення позовних вимог, однак з урахуванням необхідності зміни рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 року у зв`язку з невірним встановленням судом першої інстанції періодів нарахування пені, про що зазначено в мотивувальній частині постанови, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково та з відповідача слід стягнути 1  199  917, 52 грн. пені та 1  369  472, 88 грн. штрафу у зв`язку із зменшенням суми неустойки на 50 %.
Оскільки доводи, викладені в апеляційних скаргах, не спростовують висновків місцевого господарського суду по суті щодо часткового задоволення позовних вимог, скарги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.277 ГПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини (ч.4 ст. 277 ГПК України).
За результатами перегляду даної справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційні скарги Державного підприємства "Гарантований покупець" та Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" підлягають частковому задоволенню, рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 року у справі №910/7611/21  підлягає  зміні в частині розміру пені, у зв`язку із невірним обрахунком періоду нарахуванні пені місцевим господарським судом.
Судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції підлягає розподілу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в порядку ст. 129 ГПК України.
Згідно із ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за подання апеляційних скарг покладаються на заявників. 
Керуючись ст. ст. 129, 240, 267 - 271, 275, 277, 281 – 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд,

ПОСТАНОВИВ:
1.   Апеляційні скарги Державного підприємства “Гарантований покупець” та Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" на рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 року у справі №910/7611/21 задовольнити частково.

2. Рішення Господарського суду міста Києва від 03.11.2021 року у справі № 910/7611/21 змінити в частині стягнення пені, виклавши резолютивну частину оскаржуваного рішення суду в такій редакції:
« 1. Позовні вимоги задовольнити частково.
2. Стягнути з Державного підприємства "Гарантований покупець" (01032, м. Київ, вул. Симона Петлюри, буд. 27, код ЄДРПОУ – 43068454) на користь Приватного акціонерного товариства "Укргідроенерго" (07300, Київська область, м. Вишгород) 1  199  917 (один мільйон сто дев`яносто дев`ять тисяч дев`ятсот сімнадцять гривень) 52 коп. – пені, 1 369 472 (один мільйон триста шістдесят дев`ять тисяч чотириста сімдесят дві гривні) 88 коп. – штрафу та 77 081 (сімдесят сім тисяч вісімдесят одну гривню) 72 коп. – витрат по сплаті судового збору за подання позовної заяви.
3. В іншій частині позову – відмовити.»

4. Видачу наказів на виконання цієї постанови доручити Господарському суду міста Києва.

5. Повернути до Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/7611/21.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного суду у порядку та в строк передбаченими ст.ст. 287-289 ГПК України.

Повний текст постанови складено 23.02.2022 року.

Головуючий суддя                                                            О.В. Агрикова 

Судді                                                                                А.О. Мальченко

                                                                                Т.П. Козир