справа № 369/13821/21                                     головуючий у суді І інстанції Омельченко М.М.
провадження № 33/824/21/2022                суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Березовенко Р.В.

 

 
       ПОСТАНОВА      
      ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

17 січня 2022 року                                                                                                        м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі судді Березовенко Р.В., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  - ОСОБА_1 , потерпілого ОСОБА_2 , представника потерпілого - Панченка І.В., розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на постанову судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада  2021 року, якою: 
 
ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,   
 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП,-
В С Т А Н О В И В:
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської областівід 23 листопада  2021 року  ОСОБА_1  визнановинним у вчинені правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 850 грн. (вісімсот п`ятдесят). Стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн. 
Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану постанову скасувати, провадження по справі закрити, посилаючись на порушенням норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.
В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом першої інстанції не дотримано  вимог положень  ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП та ухвалено  немотивоване  рішення. Вважає, що судом порушено його право на  справедливий суд, оскільки відмовлено у задоволенні клопотання про виклик свідка, що був очевидцем ДТП. Вказує, що адміністративний  матеріал складено з порушенням вимог закону. Судом не надано оцінку доводам та аргументам апелянта. Протокол, схема ДТП та пояснення, на думку апелянта, є неналежними, недопустимими доказами та не можуть бути  прийняті  при вирішенні питання  про наявність складу  адміністративного правопорушення. 
В судовому засіданні апелянт посилаючись на обставини зазначені в апеляційній скарзі,  просив її задовольнити. 
Потерпілий та його захисник в судовому засіданні просили апеляційну скаргу  залишити без задоволення,  а судове рішення без змін. 
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, вислухавши думку учасників справи, проаналізувавши апеляційні доводи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Положеннями статей 251 та 252 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Згідно оскаржуваної постанови ОСОБА_1 12.09.2021 року о 12.50 керуючи автомобілем «Nissan X-Trail», д/н НОМЕР_2 , в с. Забуччя Бучанського району Київської області, по вул. Технічній, 1, рухаючись другорядною дорогою, не дав дорогу автомобілю «Volvo XC 90», д/н НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який рухався головною дорогою, внаслідок чого відбулось зіткнення, в якому транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 16.11 Правил дорожнього руху України, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП.
Вивченням матеріалів справи про адміністративне правопорушення встановлено, що суддя, діючи у відповідності до вимог ст.ст. 245, 252, 280, 283 КУпАП, всебічно, повно та об`єктивно дослідив обставини вчиненого адміністративного правопорушення на підставі доказів, наявних в матеріалах справи, а його висновок про доведеність винуватості ОСОБА_1  у порушенні п. 16.11 Правил дорожнього руху, що є складом адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124Кодексу України про адміністративні правопорушення, є законним і обґрунтованим.
Так, відповідно до п. 16.11 ПДР України визначено, що на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху.
Згідно п. 1.4 ПДР України кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що інші учасники виконують ці Правила.
В судовому засіданні ОСОБА_1 повідомив, що допустив зіткнення, оскільки втратив  свідомість внаслідок  перебування у схвильованому стані, який виник під час руху через телефонну  розмову дружини, яка перебувала разом з ним у автомобілі та їхньої доньки, яка повідомила, що захворіла. При цьому, він продовжував рух ще протягом близько 12 хвилин і таке схвилювання вподальшому призвело до гіпертонічного кризу, що було констатовано медичними працівниками, вже після ДТП.  
Натомість, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що відповідно до пп. «б» п. 2.9 ПДР України водієві забороняється керувати транспортним засобом у хворобливому стані, у стані стомлення, а також перебуваючи під впливом лікарських препаратів, що знижують швидкість реакції і увагу.
При цьому, ОСОБА_1 під час перегляду справи апеляційним судом не надав жодних пояснень, що заважало йому виконати вимоги пп. «б» п. 2.9 ПДР України і зупинити рух транспортного засобу, одразу, після виникнення у нього хворобливого стану.
Поряд з цим, апеляційний суд з матеріалів справи вбачає, що судом першої інстанції теж було встановлено, що в дорожній ситуацій, яка є предметом розгляду даної справи, зіткнення транспортних засобів відбулось саме з вини водія ОСОБА_1 , оскільки останній, будучи в хворобливому стані, сів за кермо транспортного засобу, та через такий стан допустив порушення п. 16.11 ПДР України. 
Отже, доводи апелянта щодо ненадання правової оцінки всім встановленим обставинам у справі судом першої інстанції є безпідставними.
Крім того, вина  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення серії ААБ № 076623, даними схеми ДТП, письмовими поясненнями  учасників ДТП, характером та локалізацією пошкоджень, що отримали транспортні засоби.
Суд апеляційної інстанції вважає, що вказані докази не викликають сумнівів чи протиріч та підтверджують обставини, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи відповідно до статті 280 КУпАП, зокрема, факт вчинення  ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, його винуватість у вчиненні адміністративного правопорушення.
Посилання апелянта на відмову суду першої інстанції у задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про виклик свідка суд апеляційної інстанції оцінює критично, оскільки вимогами КУпАП не визначено беззаперечного обов`язку суду викликати заявленого стороною свідка, а вказане процесуальне рішення  прийняте з урахування доказів, наявних в матеріалах справи та доцільності показань вказаного свідка.  Крім того, у апеляційній скарзі та  під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 не було заявлено клопотання  про допит вказаного свідка.
Не зазначення  у  протоколі  про адміністративне правопорушення  анкетних даних потерпілого у повному обсязі, перелік матеріалів, що додаються, відомостей про свідків, не є обов`язковими підставами для скасування  судового рішення у даному випадку.
Посилання на відсутність у протоколі посади поліцейського, що його підписав та  підпису потерпілого є  безпідставними  та такими, що спростовуються самим протоколом, що містить дані відомості. 
Отже, доводи апеляційної скарги, які зводяться  до неналежного оформлення матеріалів справи  працівниками поліції та  порушення порядку  складання протоколу, з урахуванням встановлених у справі обставин, розцінюються апеляційним судом критично, оскільки жодним чином не свідчать про відсутність у діях апелянта складу та події правопорушення.
Також, не приймаються до уваги і доводи апелянта про порушення його права на захист під час складання протоколу та оформлення ДТП, у зв`язку з не наданням йому працівниками поліції адвоката, про що він зробив відмітку у адміністративному протоколі.
Відповідно  до п. 4 ст. 17 ЗУ «Про безоплатну  правову допомогу» центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги забезпечує участь захисника у розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Отже, вимогами вказаного вище закону  не передбачена можливість забезпечення  участі захисника при складанні протоколу чи ознайомленні з адміністративним матеріалом, а відомостей про  заявлення клопотання  щодо залучення  захисника у суді першої інстанції  матеріали справи та апеляційна скарга  не містять. 
Крім того, суд апеляційної інстанції під час перегляду справи зважає на те, що долучені до протоколу письмові  пояснення ОСОБА_1 надані під час ДТП не суперечать його  позиції  викладеній у апеляційній скарзі.
          Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо не вмотивованості, на думку апелянта, судового рішення суду першої інстанції то апеляційний суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в  рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Враховуючи викладене, за результатами апеляційного перегляду справи про адміністративне правопорушення не було встановлено порушення суддею першої інстанції норм процесуального права чи неправильного застосування норм матеріального права, а висновки суду доводами апеляційної скарги не спростовані.
Оскільки судове рішення, яке оскаржується, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, суд апеляційної інстанції залишає його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
 
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Постанову Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 листопада  2021 року, якою  ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП - залишити без змін, а апеляційну скаргу  - без задоволення.
 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                            Березовенко Р.В.