Номер провадження: 22-ц/813/4219/22 
Номер справи місцевого суду: 521/16165/20
Головуючий у першій інстанції Мирончук Н. В.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18.03.2022 року                                                                 м. Одеса
Єдиний унікальний номер судової справи: 521/16165/20
Номер провадження: 22-ц/813/4219/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

учасники справи: 
- позивач -  ОСОБА_1 ,
- відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянув передбаченому ст. 369 ЦПК України порядку цивільну справу за позовною заявою  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Мирончук Н.В. 30 червня 2021 року, повний текст рішення складений 09 липня 2021 року, 
встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2021 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить зменшити розмір аліментів, стягнувши з нього аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі - 1/3 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет» на кожну дитину, починаючи з 14.02.2020 року до досягнення ОСОБА_5 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
ОСОБА_3 обґрунтовує свої вимоги тим, що з 24.05.2005 року сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 07.07.2020 року.
Від шлюбу сторони мають трьох дітей: - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
До розірвання шлюбу відповідачка звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з нього на її користь аліментів на утримання трьох дітей.
26.02.2020 року Малиновський районний суд м. Одеси видав судовий наказ, яким з врахуванням ухвали цього ж суду від 26.06.2020 року про виправлення описки у резолютивній частині судового наказу, стягнув з нього аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання трьох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі - Ѕ частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет» на кожну дитину, але небільше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з 14.02.2020 року до досягнення ОСОБА_6 повноліття, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Судовим наказом було стягнуто надмірний розмір аліментів, оскільки у заяві про видачу судового наказу ОСОБА_2 вказала неправдиві відомості.
Після розлучення сторони досягли згоди про те, що місцем проживання доньок - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , буде місце проживання матері - ОСОБА_2 .. Син - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , залишився проживати з батьком. Спільне проживання сина ОСОБА_7 разом з батьком підтверджується складеним працівниками Служби у справах дітей Актом.
Таким чином, з відповідачкою проживають тільки дві доньки - ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а. с. 2 - 4).

2.2 Позиція відповідачки в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву адвокат Драгомир А.П., діючий від імені ОСОБА_2 , просить відмовити в задоволенні позову. Посилається на те, що позовна заява не містить жодних доказів наявності спору щодо визначення місця проживання дітей, жодних досягнутих між сторонами домовленостей не було.
Складений працівниками Малиновського територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради Акт від 10.08.2020 року, на який посилається позивач, містить недостовірні відомості щодо проживаючих з ним осіб та зареєстрованих осіб. Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області та довідки ОСОН «Сахарний» від 17.02.2021 року за адресою - АДРЕСА_1 зареєстровані та проживають ОСОБА_2 та троє неповнолітніх дітей - ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_8 . Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області ОСОБА_3 зареєстрований і проживає за адресою - АДРЕСА_2 .
Вищевказаний, складений працівниками Служби у справах дітей Акт, підтверджує лише той факт, що на момент обстеження будинку та його складання - 10.08.2020 року син ОСОБА_6 перебував разом з батьком - ОСОБА_3 у будинку за адресою - АДРЕСА_2 та не може підтвердити факту перебування малолітнього ОСОБА_7 на утримання батька з лютого 2020 року.
Позивач не має та ніколи не мав на території України роботи, ніколи не працював та не мав будь-яких доходів. Доказів протилежного суду не надано. Вказане свідчить про відсутність факту перебування сина ОСОБА_7 на утримання позивача (а. с. 28 - 30).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням  Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року частково задоволено вищевказаний позов 
ОСОБА_10 розмір аліментів, які стягуються з ОСОБА_3 згідно судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси від 26.02.2020 року по справі № 521/2335/20 на користь ОСОБА_2 на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі -1/3 частини від усіх видів його заробітку, щомісячно, але не менше 50% розміру прожиткового мінімуму, встановленого Законом України «Про державний бюджет» на кожну дитину, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня набрання законної сили до досягнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , повноліття, а саме - до ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що за місцем проживання відповідачки зареєстрована вона та троє дітей. Позивач зареєстрований за іншої адресою. Допитаний у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_11 вказав, що він з квітня 2020 року поживає разом з батьком. Батько працює водієм, перевозить товар на автомобілі по аптекам. Батько купує одяг, готує їжу, оплачує його заняття з боротьби та по математиці, які він відвідує за власним бажанням. Мати проживає окремо разом з двома його сестрами. Таким чином, встановлено, що син ОСОБА_6 проживає перебуває на утриманні батька. Реєстрація сина за місцем проживання матері не свідчить про фактичне знаходження сина на утриманні матері.
Суд виходив з того, що після видачі судового наказу про стягнення з позивача на користь відповідачки аліментів на утримання трьох дітей змінилися обставини, а саме - син ОСОБА_6 проживає разом з батьком та перебуває на його утриманні. Тому, позовні вимоги в частині зменшення розміру аліментів з - Ѕ частини до - 1/3 частини від усіх видів доходу позивача, щомісячно, але не менше 50% від встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину підлягають задоволенню.
Щодо позовних вимог про визначення часу, з якого будуть стягуватися аліменти з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , а саме - починаючи з 14.02.2020 року, суд зазначив, що предметом спору по даній справі є - зменшення розміру аліментів. Тому, дія норми ч. 1 ст. 191 СК України на ці правовідносини не розповсюджується. Рішення суду у такій справі набирає законної сили в загальному порядку, передбаченому ч. ч. 1, 2 ст. 273 ІПК України. Таким чином, вказані позовні вимоги задоволенню не підлягають (а. с. 99 - 104).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 у повному обсязі.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу 

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт посилається на те, що: 1) пояснення сина ОСОБА_6 у якості свідка надані під тиском батька. Суд не міг допитувати неповнолітнього свідка ОСОБА_6 у присутності батька, як зацікавленої у результаті вирішення справи особи, за відсутності представників органу опіки та піклування, а також служби у справах дітей. Суд не міг попереджати неповнолітнього свідка, якому виповнилося лише 14 років про кримінальну відповідальність за відмову від надання пояснень із завідомо неправдиві показання; 2) наявними у справі письмовими доказами підтверджується, що усі діти зареєстровані та проживають з нею. Позивач проживає окремо. Суд не мотивував відхилення вказаних письмових доказів; 3) відсутні докази того, що позивач має доходи, утримує сина.

2.6 Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи в апеляційному суді

Позивач - ОСОБА_3 у відзиві на апеляційну скаргу просить скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Позивач посилається на те, що: 1) відповідачка помилково посилається на відсутність спору між сторонами щодо предмету позову, відсутність у позивача права звернення з позовом по даній справі, оскільки його матеріальний або сімейний стан не змінювався, стан здоров`я не погіршився, відсутність передбачених ст. 192 СК України підстав для зміни розміру аліментів; 2) судовий наказ видано на підставі п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. Частина 7 ст. 170 ЦПК України прямо передбачає, що у разі видачі судового наказу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів; 3) не відповідають дійсності твердження апелянта про надання пояснень свідком ОСОБА_6 під впливом батька. Представник апелянта у судовому засіданні не наполягав на видаленні батька з зали судового засідання під час допиту сина; 4) доводи щодо безпідставного попередження неповнолітнього свідка про кримінальну відповідальність є формальними; 5) наявні у справі довідки міграційної служби підтверджують лише факт реєстрації сина, а не фактичне місце його проживання (а. с. 133 - 135).

2.7 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 06 вересня 2021 року відкрито апеляційне провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (а. с. 121).
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було надіслано учасникам справи. 
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 повернулося до суду з приміткою пошти - «за закінченням терміну зберігання». 
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_3 повернулося до суду з приміткою пошти - «адресат відсутній». 
Копію ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі, з пропозицією надати відзив протягом встановленого строку, та копію апеляційної скарги було повторно надіслано учасникам справи. 
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_2 повернулося до суду з приміткою пошти - «адресат відсутній». 
Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення ОСОБА_3 повернулося до суду з приміткою пошти - «адресат відсутній». 
Крім того, на офіційному сайті апеляційного суду було розміщено повідомлення для сторін про наявність ухвали Одеського апеляційного суду про відкриття провадження в порядку спрощеного провадження.
За вищевказаних обставин колегія суддів вважає, що сторони обізнані про надходження апеляційної скарги та розгляд справи апеляційним судом.
03.11.2021 року від адвоката Бугаєнка Олега Володимировича, діючого від імені ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу (а. с. 133 - 135).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17.03.2022 року закінчено підготовку справи до апеляційного розгляду. Призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) її учасників (а. с. 136). 
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (їх виклик). У такому випадку судове засідання не проводиться.
Пунктом 1 ч. 4, п. 3 ч. 6 ст. 19 ЦПК України передбачено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ.
Для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про стягнення аліментів. 
Відповідно п. 1 ч. 1, ч. ч. 2, 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
У порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута будь-яка інша справа, віднесена до юрисдикції суду, за винятком справ, зазначених у частині четвертій цієї статті.
В порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднанні з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1 - 5 цієї частини. 
Дана справа за предметом позову (стягнення аліментів) є малозначною, тому вона підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 
Згідно зі ст. 369 ЦПК України справу розглянуто апеляційним судом без виклику її учасників та без проведення судового засідання.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини

З 24.12.2005 року позивач та відповідачка перебували у шлюбі, який було розірвано рішенням Малиновського районного суду м. Одеси, від 07.07.2020 року (справа № 521/2330/20, провадження 2/521/1895/20) (а. с. 13 - 14).
Від шлюбу сторони мають трьох дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 12).
26.02.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси видано судовий наказ, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/2 частини від усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку з дня подання заяви до повноліття сина ОСОБА_6 - до ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 8 - 9).
26.06.2020 року Малиновським районним судом м. Одеси постановлено ухвалу про виправлення описки, якою в резолютивній частині судового наказу від 26.02.2020 року, виправлено по-батькові боржника та прізвище дитини (а. с. 11).
Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 10.08.2020 року, працівниками Малиновського територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради, на підставі заяви ОСОБА_10 , проведено обстеження умов проживання в будинку за адресою - АДРЕСА_1 . Встановлено, що за цією адресою проживають і мають постійне місце реєстрації ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (а. с. 10).
Проте, зі змісту відповіді відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеські області, наданої на запит суду, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрована з 06.06.2012 року за адресою - АДРЕСА_1 . Разом з нею вказані діти - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 18).
Згідно довідки відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеські області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстрований з 26.11.2010 року за адресою - АДРЕСА_2 (а. с. 19).
Тобто, позивач зареєстрований не в АДРЕСА_2 . 
Відповідно до довідки ОСОН «Сахарний» від 17.02.2021 року, за адресою - АДРЕСА_1 , проживають та зареєстровані 4-ри особи - ОСОБА_2 , 1983 року народження, ОСОБА_6 , 2007 року народження, ОСОБА_5 , 2009 року народження, ОСОБА_4 , 2012 року народження (а. с. 31).
Між сторонами виникли правовідносини щодо зменшення розміру аліментів.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо зменшення розміру аліментів. Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне змінити оскаржуване рішення суду шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання суду на пояснення неповнолітнього сина ОСОБА_6 .

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі 

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей.
Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими.
Згідно ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Аналогічна вимога міститься і в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року.
Тобто, зазначена законодавча норма вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме - зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Встановлено, що на підставі судового наказу Малиновського районного суду м. Одеси від 26.02.2020 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі - Ѕ частини від усіх видів доходів, щомісячно, але не менше 50 % від встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, з дня подання заяви до повноліття сина ОСОБА_6 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Судом першої інстанції вірно встановлено, що фактичним місцем проживання позивача - ОСОБА_1 та сина сторін по справі - ОСОБА_6 з квітня 2020 року є - АДРЕСА_1 , що підтверджується матеріалами справи. Тобто, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на утриманні позивача - ОСОБА_1 .
Згідно з ч. 3 ст. 184 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Правовий аналіз зазначених норм сімейного законодавства, вказує на те, що право на отримання аліментів має той з батьків, з яким проживає дитина.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що обставини, змінилися після встановлення розміру аліментів на підставі судового наказу від 26.02.2020 року, виданого Малиновським районним судом м. Одеси, а саме - один із дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає разом з батьком ОСОБА_1 та перебуває на його утриманні.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до Конвенції про права дитини дитиною є особа, яка не досягла повноліття. В Україні повнолітньою визнається особа, яка досягла 18 років. При цьому національним законодавством визначено поділ дітей на малолітніх (до досягнення 14 років) та неповнолітніх (від 14 до 18 років).
Аналогічної позиції притримується і судова практика. Зокрема, у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі №357/17852/15-ц визначено, що: «Найкращі інтереси дитини залежно від їх характеру та серйозності можуть переважати інтереси батьків. При цьому при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.
Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Натомість суди на порушення вимог закону не з`ясували й не зазначили думку дитини стосовно обставин, що безпосередньо стосуються її життя, адже на час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції дитина перебувала у віці, що дозволяє сформулювати власні погляди».
Отже, для того, щоб здійснити забезпечення найкращих інтересів дитини, потрібно, для початку, виявити ці інтереси. Одним з основних способів визначення інтересів дитини (яка досягла віку і такого рівня розвитку, який дозволяє їй сформулювати й висловити власні погляди) є визначення думки самої дитини щодо ситуації, що склалась.
Стаття 232 ЦПК України визначає порядок допиту малолітніх і неповнолітніх свідків.
Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України, допит малолітніх свідків і, за розсудом суду, неповнолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей.
Відповідно до ч. 4 ст. 232 ЦПК України, у виняткових випадках, коли це необхідно для об`єктивного з`ясування обставин справи, на час допиту осіб, які не досягли вісімнадцятирічного віку, із зали судового засідання за ухвалою суду може бути видалений той чи інший учасник справи. Після повернення цієї особи до зали судового засідання головуючий повідомляє її про показання цього свідка і надає можливість ставити йому питання.
У порушення вищевказаних норм законодавства, суд першої інстанції допитав у якості свідка неповнолітнього ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у присутності батька ОСОБА_1 , який є зацікавленою особою у результаті вирішення справи та за відсутності представників органу опіки та піклування, а також служби у справах дітей.
Відповідно до ч. 2 ст. 232 ЦПК України, свідкам, які не досягли шістнадцятирічного віку, головуючий роз`яснює обов`язок про необхідність давати правдиві показання, не попереджуючи про відповідальність за відмову від давання показань і за завідомо неправдиві показання, і не приводить до присяги.
З матеріалів справи вбачається, що у судовому засіданні, яке відбулось 30.06.2021 року, суд першої інстанції, у порушення ч. 2 ст. 232 ЦПК України, попередив неповнолітнього ОСОБА_6 про відповідальність за відмову від давання показань і за завідомо неправдиві показання, та привів до присяги останнього.
Доводи апеляційної скарги в цій частині є доведеними, та слугують підставою для зміни рішення суду першої інстанції.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 , є частково доведеними, а тому вона підлягає задоволенню частково.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «РуїзТорія проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burgandothers v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Оскільки суд першої інстанції допустився порушень норм процесуального права, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання суду на пояснення неповнолітнього сина ОСОБА_6 , оскільки вони є недопустимими - отриманими з порушенням ст. 232 ЦПК України.
В решті рішення необхідно залишити без змін.

3.6 Дата ухвалення постанови, порядок та строк касаційного оскарження

За правилами, передбаченими ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 274 367, 368, 369, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справи,
               
постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року - змінити. 

Виключити з мотивувальної частині рішення суду посилання суду на пояснення неповнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня його прийняття, оскарженню в касаційному не підлягає за винятками, передбаченими частиною 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя:                                                        А. П. Заїкін 

Судді:                                                                        О. В. Князюк

                                                                               С. О. Погорєлова