Ухвала
 
07 лютого 2022 року
місто Київ
 
справа № 757/18882/20-ц
провадження № 61-992ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Погрібного С. О. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Ступак О. В., дослідив касаційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, які обліковуються на депозитному рахунку,
ВСТАНОВИВ:
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Стислий виклад позиції позивача
ОСОБА_1 у травні 2020 року звернулася до суду із позовом до Акціонерного товариства Комерційного банку «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК») про стягнення суми вкладу у розмірі 22 750 дол. США, відсотків - 11 271, 04 дол. США, штрафних санкцій: пені - 133 221, 07 грн, 3 % річних - 151 067, 67 грн.
Стислий виклад змісту рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року, позов задоволено частково.
Суд стягнув з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 суму депозиту за договором від 11 жовтня 2013 року № SAMDN80000738552637 у розмірі 27 012, 91 дол. США та проценти - 11 271, 04 дол. США.
В іншій частині вимог позову відмовив. Здійснив розподіл судових витрат.
ІІ. ВИМОГИ та АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
АТ КБ «ПРИВАТБАНК» 14 січня 2022 року звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року в частині задоволених позовних вимог.
Визначення заявником підстав касаційного оскарження
Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина третя статті 3 ЦПК України).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадках, врегульованих процесуальним законом.
Вивчивши зміст касаційної скарги, Верховний Суд встановив, що касаційна скарга містить визначення підстав касаційного оскарження відповідно до вимог статті 389 ЦПК України.
Заявником як підстави касаційного оскарження наведених судових рішень визначено, що:
- оскаржувані судові рішення ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права;
- судом апеляційної інстанції не застосовано правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18), відповідно до якого визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та ухвалює рішення по суті пред`явлених вимог щодо належного відповідача;
- всупереч зазначеному правовому висновку суд апеляційної інстанції не дослідив договір від 17 листопада 2014 року про переведення боргу, укладений між АТ КБ «ПРИВАТБАНК» та третьою особою - Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», тобто банк не має зобов`язань перед позивачем за договором банківського вкладу;
- судами першої та апеляційної інстанцій встановлено обставини на підставі недопустимих доказів щодо того, що позивач зверталася до банку із досудовою вимогою про повернення коштів за договором банківського вкладу, оскільки такий доказ відсутній в матеріалах цивільної справи.
Отже, серед підстав касаційного оскарження рішень судів першої та апеляційної інстанцій заявником зазначені ті підстави, які згадані у пункті 1 частини другої статті 389, пунктах 1, 4 частини третьої статті 411 ЦПК України, що свідчить про виконання ним вимог пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України щодо форми та змісту касаційної скарги.
IІІ. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ПОНОВЛЕННЯ СТРОКУ НА КАСАЦІЙНЕ ОСКАРЖЕННЯ
У касаційній скарзі заявник просить поновити строк на касаційне оскарження постанови суду апеляційної інстанції від 25 листопада 2021 року.
Згідно з частинами першою та другою статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
Враховуючи, що постанова Київського апеляційного суду ухвалена 25 листопада 2021 року, повний текст складено 15 грудня 2021 року тридцятиденний строк, протягом якого може бути подана касаційна скарга, розпочався з 16 грудня 2021 року, відповідно, закінчиться - 15 січня 2022 року.
Наведене свідчить, що АТ КБ «ПРИВАТБАНК» у межах тридцятиденного строку з дня складання повного тексту судового рішення звернулося із касаційною скаргою до Верховного Суду, тому питання про поновлення цього строку не підлягає процесуальному вирішенню.
IV. ЗАГАЛЬНІ ВИСНОВКИ ЩОДО ВІДКРИТТЯ КАСАЦІЙНОГО ПРОВАДЖЕННЯ
Касаційна скарга подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, а наведені підстави касаційного оскарження відповідають положенням статті 389 ЦПК України.
Судом не встановлено наявності достатніх й обґрунтованих підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги, а так само відмови у відкритті касаційного провадження.
V. ВИРІШЕННЯ ПИТАННЯ ЩОДО ЗУПИНЕННЯ ВИКОНАННЯ РІШЕННЯ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
У касаційній скарзі заявник просить зупинити виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року.
Клопотання обґрунтовано тим, що позивач може отримати виконавчий лист та пред`явити його до виконання щодо примусового стягнення коштів на загальні суму 38 283, 95 дол. США, що може спричинити прямі необґрунтовані збитки для банку.
Згідно з частиною восьмою статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду або зупинення його дії.
Клопотання про зупинення виконання (дії) судового рішення має бути мотивованим, містити достатні та обґрунтовані підстави для зупинення виконання судового рішення, підтверджені певними доказами, зокрема, у разі відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду має бути надано копію такої постанови. Вирішуючи питання про зупинення виконання (дії) судового рішення, суд касаційної інстанції враховує існування об`єктивної необхідності у цьому, зокрема у разі ймовірності ускладнення повторного розгляду справи внаслідок можливого скасування судового рішення, забезпечення дотримання балансу інтересів сторін, запобігання порушенню прав осіб, які брали участь у справі та які не брали такої участі, але рішенням суду вирішено питання про їх права, свободи чи обов`язки.
Враховуючи те, що заявник не навів обґрунтованих підстав, за яких суд касаційної інстанції може зупинити виконання рішення судів першої та апеляційної інстанції, не надано доказів на підтвердження ризиків ймовірності настання негативних наслідків, клопотання задоволенню не підлягає. У таких висновках визначальними є, зокрема, засади цивільного процесу, визначені у статтях 12 та 13 ЦПК України.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України).
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
Відкрити касаційне провадження у справі.
Витребувати із Печерського районного суду міста Києва цивільну справу № 757/18882/20-ц за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк», третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон», про захист прав споживачів, стягнення грошових коштів, які знаходяться на депозитному рахунку.
У задоволенні клопотання Акціонерного товариства Комерційного банку «Приватбанк» про зупинення виконання рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 квітня 2021 року та постанови Київського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року відмовити.
Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк тривалістю в десять днів від моменту отримання копії цієї ухвали суду.
Провести попередній розгляд справи колегією у складі трьох суддів.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                             С. О. Погрібний

                                                                                                            І. Ю. Гулейков

                                                                                                            О. В. Ступак