П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2022 року
м. Рівне

Справа № 569/11704/19
Провадження № 22-ц/4815/19/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Ковальчук Н. М.,
суддів: Гордійчук С. О., Шимківа С. С.
секретар судового засідання - Пиляй І. С.

учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк»

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2021 року у складі судді Харечка С.П., ухвалене в м. Рівне о 12 годині 00 хвилин, повний текст рішення складено 19 березня 2021 року, 

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулося до суду з позовом до Акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» про визнання дій незаконними та припинення кредитної заборгованості. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 27 вересня 2007 року між нею та АКБ «Правекс-Банк» укладено кредитний договір № 4926-004/07Р, відповідно до якого банк надав кредит в іноземній валюті на загальну суму 34500 доларів США зі сплатою процентів 11,3% річних з терміном погашення - до 27 вересня 2032 року. Для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором сторонами укладено договір іпотеки №4926-004/07Р, відповідно до якого передано в іпотеку банку однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 22 грудня 2016 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1  укладено договір про прощення  частини боргу за кредитним договором №4926-004/07Р від 27 вересня 2007 року. На виконання  п.4 Договору відповідачем погашено заборгованість в сумі 9 000 доларів США, що складає 237 864 гривні по курсу НБУ станом на 22 грудня 2016 року. Позивач вважає, що сплатила банку відступні кошти, які були необхідні для припинення її кредитних зобов`язання за договором № 4926-004/07Р від 27 вересня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 . З врахуванням поданої заяви про зміну предмету позовних вимог, просила суд визнати незаконними дії ПАТ «Правекс-Банк» щодо анулювання кредитної заборгованості за договором про прощення частини боргу за кредитним договором №4926-004/07Р від 27 вересня 2007 року та по надісланню повідомлення про анулювання боргу у п пп."д"п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, а саме щодо анулювання загального розміру заборгованості на суму 16602,68 долари США 68 центів, що за курсом НБУ на дату укладання даного Договору гривневому еквіваленті складає суму 438 798,31 гривень 31 копійка з яких: 319 646,53 гривень 53 копійки - частина основної суми боргу (кредиту) 119 151,78 гривня 78 копійок - несплачених відсотків; визнати припиненими кредитні зобов`язання ОСОБА_1 за договором про прощення частини боргу за кредитним договором №4926-004/07Р від вересня 2007 року, за згодою сторін внаслідок передання ОСОБА_1 як боржником ПАТ «Правекс-Банк» як кредиторові відступного; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2021 року у задоволенні вказаного позову відмовлено. 

Рішення суду першої інстанції вмотивоване презумпцією правомірності правочину та невідповідності її засадам обраного позивачем способу захисту порушених прав у вигляді визнання дій Банку неправомірними та обґрунтоване тим, що недійсність правочину про прощення частини боргу законом не передбачена. Судом також враховано, що передача відступного у відповідності до положень ст. 600 ЦК України передбачає заміну первісного предмета виконання іншим, а для припинення зобов`язання за згодою сторін переданням відступного необхідна сукупність умов: згода сторін на таке припинення; узгодження сторонами розміру, строків і порядку передання відступного; факт передання боржником кредиторові відступного, а також необхідність фіксації такої згоди у договорі.

Вважаючи рішення суду незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, за невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі заперечує висновок суду про те, що недійсність укладеного правочину про прощення частини боргу законом не передбачено та пояснює, що питання недійсності правочину - Договору про прощення частини боргу за кредитним договором № 4926-004/07Р від 27.09.2007 року - не є предметом судового розгляду, і це було залишено судом поза увагою. Пояснює, що згідно Договору про прощення частини боргу загальна сума, яка підлягає прощенню, складає 16 602,68 доларів США, що в гривневому еквіваленті дорівнює 438 798,31 грн.. Зазначає, що відповідно до довідки Банку за 20.03.2018 року нею погашено заборгованість в сумі 9 000,00 доларів США, а станом на 23 грудня 2016 року зобов`язання за кредитним договором № 4926-004/07Р від 27.09.2007 року виконані перед Банком у повному обсязі. Додає, що за період з 27 вересня 2007 року по 22 грудня 2016 року погашена позичкова заборгованість у розмірі 22405,63 доларів США, заборгованість за відсотками - 23391,37 доларів США, і таким чином нею повернуто Банку кошти в сумі 45797 доларів США, що на 11297 доларів США більше, ніж отримано в якості кредиту. Акцентує увагу, що Банк не мав жодних матеріальних претензій щодо закінчених правовідносин. Вказує, що у випадку прощення (анулювання) боргу в розумінні положень п. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України, домовленість між сторонами не може мати жодних інших істотних умов, окрім припинення зобов`язання, прощення боргу при цьому є безумовним. Доводить, що в даному випадку погашення кредитної заборгованості відбувалося не шляхом прощення (анулювання) боргу та звільнення від подальшого виконання обов`язків щодо повернення частини заборгованості, а шляхом припинення кредитного зобов`язання передачею відповідачу відступного в сумі 9 000,00 доларів США (237 864 грн.), при чому жодних додаткових благ не було нею отримано. З наведених підстав просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судове засідання сторони не з"явились. Позивач повторно подала клопотапння про відкладення розгляд справи. Справа підлягає розгляду без учасників справи в силу вимог п.2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, де вказано у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки;

Дослідивши матеріали та обставини справи  на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 27 вересня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 4926-004/07Р, за умовами якого Банк надав їй кредит в іноземній валюті на загальну суму 34 500 доларів США зі сплатою процентів 11,3% річних з терміном погашення - до 27 вересня 2032 року.

З метою забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, того ж дня, 27 вересня 2007 року між АКБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки №4926-004/07Р однокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

22 грудня 2016 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 укладено Договір про прощення частини боргу за кредитним договором №4926-004/07Р від 27 вересня 2007 року.

Згідно зі ст. 605 ЦК України зобов`язання припиняється внаслідок звільнення (прощення боргу) кредитором боржника від його обов`язків, якщо це не порушує прав третіх осіб щодо майна кредитора.

Звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконними дії ПАТ «Правекс-Банк» щодо анулювання кредитної заборгованості за договором про прощення частини боргу за кредитним договором №4926-004/07Р від 27 вересня 2007 року та по надісланню повідомлення про анулювання боргу у п пп."д"п.п. 164.2.17 п. 164.2 ст. 164 Податкового кодексу України, а саме щодо анулювання загального розміру заборгованості на суму 16 602,68 долари США 68 центів; визнати припиненими кредитні зобов`язання ОСОБА_1 за договором про прощення частини боргу за кредитним договором №4926-004/07Р від вересня 2007 року за згодою сторін внаслідок передання ОСОБА_1 як боржником ПАТ «Правекс-Банк» як кредиторові відступного.

Як вбачається із матеріалів справи, у Договорі про прощення частини боргу за кредитним договором №4926-004/07Р від 27 вересня 2007 року, укладеного 22 грудня 2016 року, Сторони підтвердили, що заборгованість Позичальника за Кредитним договором станом на момент укладення цього договору, тобто 22 грудня 2016 року, складає 25 602,68 долари США, з яких: 21 094,37 долари США 37 центів - непогашений кредит; 4 508,31 доларів США 31 центів - нараховані відсотки.

Згідно п. З Договору про прощення частини боргу за кредитним договором №4926-004/07Р від 27 вересня 2007 року, Банк підтверджує свої зобов`язання здійснити прощення частини боргу Позичальника за Кредитним договором у розмірі, передбаченому в п.5 даного Договору за умови належного, своєчасного та повного виконання Позичальником своїх обов`язків, зазначених в п.4 цього Договору.

У п.4 Договору позичальник взяв на себе зобов`язання у строк до 22 грудня 2016 року включно здійснити погашення заборгованості за Кредитним договором у розмірі 9 000 доларів США 00 центів, що за курсом НБУ на дату укладання даного Договору становить 237 864,29 гривень 29 копійок.
Таким чином, загальний розмір заборгованості за Кредитним договором, який підлягає прощенню Банком, за умови належного, своєчасного та повного виконання Позичальником своїх зобов`язань, зазначених в п.4 цього Договору, становить 16 602,68 долари США, що за курсом НБУ на дату укладання Договору в гривневому еквіваленті складає суму 438 798,31 гривень (п. 5 договору).

На виконання умов договору ОСОБА_1 погашено заборгованість в сумі 9 000,00 доларів США, що становить 237 864 гривні по курсу НБУ станом на 22 грудня 2016 року, що підтверджується довідкою ПАТ КБ «Правекс-Банк» № 1400/12-01-2БТ від 20 березня 2018 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.  

Положеннями ст. 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За змістом  ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати в договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов`язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Згідно з ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У п.6 Договору про прощення боргу сторони дійшли згоди, що з моменту погашення заборгованості у строк та в обсязі визначеному в п.4 цього Договору, заборгованість перед Банком за Кредитним договором вважатиметься повністю погашеною і, відповідно до ст.28 Закону України «Про заставу», основне зобов`язання за Кредитним договором вважається повністю припиненим, та Банк не матиме до Позичальника жодних майнових та немайнових претензій, пов`язаних з виконанням зазначеного Кредитного договору.

Наведені обставини вказують на те, що підстави для звернення до суду із вимогами про визнання дій Банку незаконними відсутні, оскільки сторони, керуючись наданим законом правом на вільне волевиявлення щодо контрагента договору, щодо свободи договору в частині його умов, добровільно погодили між собою такі умови, за яких заборгованість ОСОБА_1 перед Банком за Кредитним договором повністю погашається і з боку Банку припиняються будь-які майнові та немайнові претензії.

З огляду на наведене, покликання апеляційної скарги на те, в даному випадку погашення кредитної заборгованості відбувалося не шляхом прощення (анулювання) боргу та звільнення від подальшого виконання обов`язків щодо повернення частини заборгованості, а шляхом припинення кредитного зобов`язання передачею відповідачу відступного в сумі 9 000,00 доларів США, не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду першої інстанції. Договір про прощення частини боргу за кредитним договором №4926-004/07Р від 27 вересня 2007 року, укладений 22 грудня 2016 року між ПАТ КБ «Правекс-Банк» та ОСОБА_1 , є чинним, не оскаржений та не визнаний недійсним у встановленому законом порядку, а також виконаний обома сторонами, чого вони не заперечують.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує, що у випадку прощення (анулювання) боргу в розумінні положень п. «д» пп.164.2.17 п.164.2 ст. 164 ПК України, домовленість між сторонами не може мати жодних інших істотних умов, окрім припинення зобов`язання, і прощення боргу при цьому є безумовним

Разом з тим, згідно пункту 13.1 укладеного між сторонами Договору зазначено, що шляхом підписання даного Договору Позичальник вважається повідомленим, відповідно до абзацу «д» підпункту 164.2.17 пункту164.2 статті 164 Податкового кодексу України, про прощення Банком частини заборгованості за кредитом (основної суми боргу) в гривневому еквіваленті та у розмірі, зазначеному в підпункті 5.1 даного Договору. Позичальник обізнаний з тим, що прощенна частина заборгованості за кредитом (основна сума боргу) у гривневому еквіваленті та у розмірі, вказаному в п.п 5.1 даного Договору включається до загального місячного (річного) оподаткованого доходу Позичальника та класифікується як додаткове благо (дохід), з якого на Позичальника покладається обов`язок сплатити податку.
Позичальнику відомо, що Банком буде повідомлено органам Державної фіскальної служби України про прощення частини заборгованості за кредитом (основної суми боргу), шляхом включення суми прощеного кредиту до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь Позичальника, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг прощено.

Таким чином, покликання апелянта на те, що на неї безпідставно покладено інші обов`язки, окрім обов`язку сплатити обумовлену сторонами суму боргу (9 000,00 доларів США), апеляційним судом відхиляються.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом
на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. 

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції  були правильно, всебічно і повно встановлені  обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правничу допомогу сторонами не оскаржене, а тому, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України, апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 березня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 21 січня 2022 року.

Головуючий                                                        Ковальчук Н. М.

Судді:                                                                Гордійчук С. О.

                                                       Шимків С. С.