Справа № 430/2633/21 
Провадження № 22-ц/810/1101/21 

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
Іменем України
31 січня 2022 року                                                         м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Коновалової В.А.,
суддів: Назарової М.В., Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Савочки К.С.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересована особа - Щастинська міська військово-цивільна адміністрація Щастинського району Луганської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 
на ухвалу Станично-Луганського районного суду Луганської області від 15 грудня 2021 року, постановлену судом у складі судді Дьоміної О.П. в смт Станиця Луганська Луганської області,
за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , про встановлення факту постійного проживання, заінтересована особа - Щастинська міська військово-цивільна адміністрація Щастинського району Луганської області,
в с т а н о в и в:
У грудні 2021 року ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання, в обґрунтування якої вказав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Передільське Станично-Луганського району Луганської області померла мати заявника ОСОБА_3 , після смерті якої відкрилася спадщина, у вигляді земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 5,2400 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Передільської сільської ради, яка належала померлій ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЛГ № 042120, виданого 23 січня 2003 року Передільською сільською радою, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 262. 
За життя ОСОБА_3 заповіту складено не було, спадкоємцями першої черги за законом після її смерті були чоловік ОСОБА_4 та син ОСОБА_1 , які із заявами про прийняття спадщини до нотаріуса не зверталися.
ОСОБА_3 на день смерті була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . На день смерті разом з нею мешкали: чоловік - ОСОБА_4 . Тому ОСОБА_4 , в силу положень ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину після смерті своєї дружини ОСОБА_3 , оскільки на день її смерті був зареєстрований зі спадкодавцем за однією адресою, та протягом встановленого законом строку не заявив про свою відмову від спадщини.
Однак за життя ОСОБА_4 не встиг оформити своїх спадкових прав, які залишились після смерті ОСОБА_3 , та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки № НОМЕР_2 , площею 5,2400 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Передільської сільської ради; земельної ділянки № НОМЕР_1 , площею 5,2400 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Передільської сільської ради.
Протягом шести місяців з часу відкриття спадщини заявник не заявив про свою відмову від спадщини, а отже, відповідно до положень 1268 Цивільного кодексу України, він вважається таким, що прийняв спадщину після смерті батька  ОСОБА_4 .
Звернувшись до приватного нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину, заявнику роз`яснено, що оскільки у встановлений законом строк шість місяців, заявник ОСОБА_1 не подав нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , а також відсутністю належних доказів, щодо факту реєстрації заявника та спадкодавця за однією адресою, заявник є таким, що не прийняв спадщину.
ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , просив суд встановити факт постійного проживання разом зі спадкодавцем ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
Станично-Луганський районний суд Луганської області ухвалою від 15 грудня 2021 року відмовив у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , про встановлення факту, постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , просить ухвалу Станично-Луганського районного суду Луганської області від 15 грудня 2021 року скасувати, та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відмовляючи у відкритті провадження у справі за заявою особи з підстав того, що із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення вбачається спір про право, суд першої інстанції не зазначив між ким існує спір, а існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним.
Ухвалою Луганського апеляційного суду Луганської області від 24 грудня 2021 року роз`яснювалося Щастинській міській військово-цивільній адміністрації Щастинського району Луганської області право подання до апеляційного суду відзиву на апеляційну скаргу у письмовій формі, проте відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
Копію ухвали Луганського апеляційного суду від 25 жовтня 2021 року та апеляційну скаргу Щастинська міська військово-цивільна адміністрація Щастинського району Луганської області отримала 28 грудня 2021 року через підсистему (модуль) ЄСІТС «Електронний суд», про що свідчить підтвердження про отримання документів в електронному суді (ЕС).
ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про розгляд справи належним чином, судову повістку-повідомлення про виклик до суду отримав 13 січня 2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, та у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.
Представник позивача та представник Щастинської міської військово-цивільної адміністрації Щастинського району Луганської області надали заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що в розумінні цивільного процесуального законодавства України, встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем в цьому випадку не є фактом, від якого залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. Крім того, чинним законодавством передбачено порядок визначення додаткового строку для подання зави про прийняття спадщини, у разі його пропуску, тобто законодавством встановлено певний порядок щодо факту, який заявник просить встановити, а тому існує спір про право.
Проте, до такого висновку суд дійшов з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України передбачено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.
Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2020 року у справі № 644/6785/18 (провадження № 61-434св19), зазначено, що «суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Тобто, від встановлення такого факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян та встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право».
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч. 4 ст. 315 ЦПК України).
Згідно ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. 
Під спором про право в окремому провадженні слід розуміти конфлікт інтересів заявника та хоча б однієї із заінтересованих осіб внаслідок заперечення такої особи проти задоволення заяви про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів або неоспорюваних прав, а також можливість виникнення, зміни або припинення прав та обов`язків у третіх осіб внаслідок задоволення відповідної заяви.
Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем, заявник посилався на те, що цей факт безпосередньо породжує для нього юридичні наслідки і підтвердження такого факту йому необхідно для оформлення спадщини. 
Про наявність спору та інших спадкоємців ОСОБА_1 не зазначив. 
Проте, відмовляючи у відкритті провадження на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що зазначена заявником мета подання заяви, яка пов`язана з отриманням права власності на спадщину, не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі. 
Не з`ясувавши коло спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , вчинення ними дій, які б свідчили про прийняття ними спадщини, та не перевірив чи впливатиме встановлений факт на спадкові права і обов`язки цих осіб, не перевіривши наявність чи відсутність у даному випадку спору про право у суду першої інстанції не було достатніх правових підстав для відмови у відкритті провадження у справі на підставі викладених заявником обставин та наданих ним доказів.
У разі встановлення під час розгляду справи наявності спору про право, це в подальшому може стати підставою для залишення заяви без розгляду з підстав, передбачених ч. 4 ст. 315 ЦПК України.
Висновок суду першої інстанції про те, що чинним законодавством передбачено порядок визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, у разі його пропуску, є помилковим, оскільки ґрунтується на неправильному застосуванні норм права.
Положеннями ч. 2 ст. 315 ЦПК Укрїни передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У абз. 1 п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 визначено, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що особа, яка постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини має право звернутись до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Частиною третьою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини заявник посилався на те, що згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України він прийняв спадщину, оскільки постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Проте, до суду з позовною заявою про визнання додаткового строку для прийняття спадщини, в порядку ст. 1272 ЦК України може звернутись спадкоємець який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин.
Однако суд першої інстанції не звернув уваги на вказані вище положення закону, не врахував підстав звернення заявника із заявою про встановлення факту постійного проживання, не зазначив в чому саме полягає існування спору про право за наявності викладених в заяві обставин, тому дійшов помилкового висновку про відмову у відкритті провадження.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, суд першої інстанції передчасно дійшов висновку про відмову у відкритті провадження у справі, що свідчить про порушення порядку, встановленого для вирішення питання про відкриття провадження у справі, а тому ухвалу суду слід скасувати, а справу направити до суду першої інстанції  для продовження розгляду.
Керуючись ст.ст. 367, п. 6 ч. 1 ст. 374,  п. 4 ч. 1 ст. 379, 384 ЦПК України,  апеляційний суд,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє представник ОСОБА_2 , задовольнити.
Ухвалу Станично-Луганського районного суду Луганської області від 15 грудня 2021 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 31 січня 2022 року.

Головуючий                                                                                      В.А. Коновалова

Судді                                                                        Ю.П. Лозко 

М.В. Назарова