Номер провадження: 22-ц/813/4046/22 
Номер справи місцевого суду: 522/7408/20
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2022 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 522/7408/20
Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/4046/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді - Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Князюка О.В., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання - Дубрянської Н.О.,

учасники справи: 
- позивач - ОСОБА_1 ,
- відповідачі - 1) ОСОБА_2 , 2) ОСОБА_3 , 3) Товариство з обмеженою відповідальністю «Глорі Плюс»,
- третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Глорі Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , про визнання договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомості удаваними в частині покупця, переведення прав покупця, визнання недійсними додаткових угод до договорів, поділ спільного сумісного майна подружжя, за апеляційною скаргою адвоката Прилепського Івана Анатолійовича, діючого від імені ОСОБА_3 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси, ухвалене у складі судді Донцова Д. Ю. о 13 годині 50 хвилині 25 червня 2021 року, повний текст рішення складений 06 липня 2021 року,

встановив:
2. Описова частина
2.1 Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 
1) визнати удаваними в частині покупця з моменту укладення: 1.1) Договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-4/26 -
квартири АДРЕСА_1 , укладений 15.01.2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ; 1.2) Договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-5/26 -
квартири АДРЕСА_2 , укладений 15.01.2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ; 1.3) Договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-6/26 - квартири АДРЕСА_3 , укладений 15.01.2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ; 1.4) Договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-7/26 - квартири АДРЕСА_4 , укладений 15.01.2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ; 1.5) Договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-8/26 - квартири АДРЕСА_5 , укладений 15.01.2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ; 1.6) Договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №П-1-84/ГП-2 - машино-місця НОМЕР_6 за адресою - АДРЕСА_6 , укладений 19.09.2017 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ; 1.7) Договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №П-1-85/ГП-2 - машино-місця НОМЕР_7 за адресою - АДРЕСА_6 , укладений 19.09.2017 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ;
2) визнати недійсним: 
2.1) додаткову угоду від 26.11.2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-4/26 від 15.01.2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
2.2) додаткову угоду від 26.11.2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-5/26 від 15.01.2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
2.3) додаткову угоду від 26.11.2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-6/26 від 15.01.2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
2.4) додаткову угоду від 26.11.2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-7/26 від 15.01.2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
2.5) додаткову угоду від 26.11.2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-8/26 від 15.01.2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
2.6) додаткову угоду від 26.11.2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №П-1-84/ГП-2 від 19.09.2017 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
2.7) додаткову угоду від 26.11.2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №П-1-85/ГП-2 від 19.09.2017 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ;
3) в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на: 
- квартиру 
АДРЕСА_1 );
- квартиру 
АДРЕСА_3 );
- Ѕ частину квартири 
АДРЕСА_4 );
- машино-місце НОМЕР_7 за адресою - АДРЕСА_6;
4) стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі - 1 542,00 грн.;
Позивачка також просить стягнути з ОСОБА_3 на її користь витрати по оплаті судового збору.
ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що 04.12.1982 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб, актовий запис №2675. Шлюб розірвано заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2019 р., яке набрало законної сили - 12.07.2019 року.
З кінця 2015 року шлюбні відносини між подружжям почали погіршуватися, проте вони продовжували проживати однією сім`єю, вести спільний бюджет. У лютому 2015 року ОСОБА_5 застрахував її, у травні 2015 року вони разом подорожували до м. Стамбула, наприкінці жовтня 2015 року разом відвідували м. Нью Йорк та острів Барбадос, у серпні 2017 року разом літали до Більбао .
31.12.2015 року ОСОБА_3 , за її згодою як дружини, продав ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС»земельну ділянку за адресою - АДРЕСА_7 за ціною - 5 085 000 грн.. Кошти, які вони заробляли та були отримані від продажу майна, зберігалися у готівковій форму у них вдома, чоловік мав вільний доступ до них.
Наприкінці 2016 року - на початку 2017 року ОСОБА_3 таємно використав спільні кошти подружжя на придбання вищевказаного спірного нерухомого майна. Разом з тим, з метою виведення цього нерухомого майна з режиму спільної сумісної власності подружжя, договори купівлі-продажу майнових прав були оформлені на його батька - ОСОБА_7 
15.01.2016 року та 19.09.2017 року між ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС»та ОСОБА_2 - батьком ОСОБА_3 було укладено сім договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна за номерами: - №2-15-4/26 від 15.01.2016 року; - №2-15-5/26 від 15.01.2016 року; - №2-15-6/26 від 15.01.2016 року; - №2-15-7/26 від 15.01.2016 року; - №2-15-8/26 від 15.01.2016 року; - №П-1-84/ГП-26 від 19.09.2017 року; - №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року. За умовами вказаних договорів ОСОБА_2 придбав майнові права на п`ять квартир та два машино-місця у багатоквартирному житловому комплексі з вбудованими приміщеннями громадського призначення та об`єктами соціального обслуговування з підземним паркінгом «Двадцять Шоста Жемчужина» за адресою - АДРЕСА_7 .
Фактичним покупцем майнових прав за усіма вказаними договорами купівлі-продажу є - ОСОБА_3 , оскільки ОСОБА_2 не мав достатньо грошових коштів для їх виконання, не спрямовував свою волю на набуття права власності на новостворені об`єкти. Вказане майно було придбано за рахунок їх спільних із ОСОБА_1 грошових коштів, у тому числі отриманих від продажу ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС»31.12.2015 року земельної ділянки за адресою - АДРЕСА_7 за ціною - 5 085 000,00 грн.. 
З метою остаточного виведення нерухомого майна з режиму спільної сумісної власності подружжя 22.11.2019 року, після введення житлового будинку в експлуатацію та розлучення, на ім`я ОСОБА_3 були видані довідки про виконання фінансових зобов`язань за вищевказаними договорами у повному обсязі. 26.11.2019 року між ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були укладені додаткові угоди №1 до вищевказаних договорів купівлі-продажу майнових прав. За умовами додаткових угод ОСОБА_2 передав майнові права за оспорюваними договорами сину - ОСОБА_3 .. У подальшому за актами прийому-передачі майна від 26.11.2019 року ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС»передало у власність ОСОБА_3 сім об`єктів нерухомості, які останній оформив на своє ім`я 18.12.2019 року та 24.12.2019 року.
Усі вищевказані договори купівлі-продажу майнових прав є удаваними в частині покупця. Дійсним покупцем майнових прав на нерухомість був - ОСОБА_3 .. Усі права покупця за вказаними договорами повинні бути переведенні на ОСОБА_3 ..
Усі укладені додаткові угоди до договорів купівлі-продажу майнових прав мають похідний характер, а тому мають бути визнані недійсними. Крім того, ОСОБА_3 за вказаними додатковими угодами не міг перевести права покупця сам на себе.
Оскільки майнові права на спірне нерухоме майно набуто у період шлюбу то воно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя. Тому, воно підлягає поділу за запропонованим нею варіантом (Т. 1, а. с. 1 - 14).

2.2 Позиція відповідача в суді першої інстанції

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, з огляду на не надання позивачкою належних та допустимих доказів удаваності оспорюваних правочинів, відсутності правового обґрунтування недійсності додаткових угод, недоведеності тверджень про відсутність у ОСОБА_2 достатніх грошових коштів для виконання умов договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна та з огляду на не проживання ОСОБА_3 з ОСОБА_1 однією сім`єю з кінця 2012 року.
Відповідачі зазначають, що у 1990-1994 роках ОСОБА_2 працював заступником генерального директора НПО «Холодмаш» із зовнішньо-економічних зв`язків, деякий час був зареєстрований як фізична особа-підприємець, з 2005 року є одноособовим засновником ТОВ «Мар`яж», що свідчить про необізнаність позивачки про майновий стан ОСОБА_2 .. У ОСОБА_2 зберігаються довідки ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС»на підтвердження того, що станом на 20.01.2016 року ним виконані зобов`язання, встановлені п. 5.4 договорів купівлі-продажу майнових прав від 15.01.2016 року, а станом на 05.09.2018 року ним виконані зобов`язання встановлені п. 5.3 договорів купівлі-продажу майнових прав від 19.09.2017 року. Наполягають на тому, що ОСОБА_2 був дійсним покупцем за оспорюваними договорами та саме він, за власні кошти виконав зобов`язання в частині проведення оплати за договорами.
З 2012 року ОСОБА_3 перестав проживати із ОСОБА_1 однією сім`єю та вести із нею спільне господарством і спільний бюджет. В листопаді 2012 року ОСОБА_3 переїхав в орендовану квартиру АДРЕСА_8 , де проживав із іншою жінкою, з якою спільно подорожував до Єгипту у січні 2013 року, до Болгарії у січні 2014 році, до Польщі та Угорщини у липні 2014 року, до Хорватії у вересні 2016 року, до Австрії у грудні 2016 року, до Туреччини у липні 2017 року, до Об`єднаних Арабських Еміратів у серпні 2018 року.
Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2019 року, яке має преюдиційне значення для даної справи, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 був розірваний. Даним рішенням встановлений факт припинення між сторонами шлюбних відносин та проживання окремо з 2012 року. Факт відчуження 31.12.2015 року на користь ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС»земельної ділянки, яка спільно належала ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , не є свідченням того, що саме виручені від цього продажу кошти були у подальшому витрачені на придбання спірного майна. Позивачка була обізнана про продаж земельної ділянки, надавала згоду на це та відповідно до попередньої взаємної домовленості отримала від ОСОБА_3 половину коштів, виручених від продажу земельної ділянки.
Усе майно ОСОБА_3 за адресою - АДРЕСА_6 є його особистим майном, оскільки набуте у власність після розірвання шлюбу із ОСОБА_1 та не підлягає поділу (Т. 1, а. с. 188 - 200).
ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» не скористалось правом надання відзиву на позовну заяву. Разом з тим, надало до суду заяву, в якій заперечує проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з огляду на їх безпідставність та необґрунтованість. Просить суд розглянути справу без участі представника товариства (Т. 2, а. с. 175 - 176).

2.3 Позиція позивачки щодо доводів відзиву відповідачів на позов

У відповіді на відзив адвокат Кобилянський М.Ю., діючий від імені ОСОБА_1 , зазначає, що повне виконання оспорюваних договорів зі сторони покупця відбулося у період шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .. Тому, майно набуте за даними договорами підлягає поділу, незважаючи на те, що реєстрація права власності на новозбудовані об`єкти нерухомості за ОСОБА_3 відбулася після розірвання шлюбу з позивачкою. 
Посилаючись на презумпцію спільності права власності подружжя на набуте у період шлюбу майно, представник позивачки зазначає, що тягар доказування обставин необхідних для спростування цієї презумпції покладається на того з подружжя, який її спростовує (Т. 2, а. с. 19 -25).

2.4 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 25 червня 2021 року задоволено частково вищевказану позовну заяву ОСОБА_1 .
Визнано удаваними в частині покупця з моменту укладення: - договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-4/26, укладений 15 січня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ; - договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-5/26, укладений 15 січня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ; - договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-6/26, укладений 15 січня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ; - договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-7/26, укладений 15 січня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ; - договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-8/26, укладений 15 січня 2016 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ; - договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № П-1-84/ГП-26, укладений 19 вересня 2017 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 ; - договір купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № П-1-85/ГП-26, укладений 19 вересня 2017 року між ОСОБА_2 та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», перевівши право покупця за цим договором на ОСОБА_3 .
Визнано недійсними: - додаткову угоду від 26 листопада 2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-4/26 від 15 січня 2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; - додаткову угоду від 26 листопада 2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-5/26 від 15 січня 2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; - додаткову угоду від 26 листопада 2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-6/26 від 15 січня 2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; - додаткову угоду від 26 листопада 2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-7/26 від 15 січня 2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; - додаткову угоду від 26 листопада 2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна №2-15-8/26 від 15 січня 2016 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; - додаткову угоду від 26 листопада 2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № П-1-84/ГП-26 від 19 вересня 2017 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; - додаткову угоду від 26 листопада 2019 року №1 до Договору купівлі-продажу майнових прав на об`єкт нерухомого майна № П-1-85/ГП-26 від 19 вересня 2017 року, укладену між Товариством з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_1  право власності на: - Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 ; - Ѕ частину квартири АДРЕСА_2 ; - Ѕ частину квартири АДРЕСА_3 ; - Ѕ частину квартири АДРЕСА_4 ; - Ѕ частину квартири АДРЕСА_5 ; - Ѕ частину машино-місця НОМЕР_6 за адресою - АДРЕСА_6 ; - Ѕ частину машино-місця НОМЕР_7 за адресою - АДРЕСА_6 .
В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що суду не було надано доказів фактичного припинення шлюбних стосунків, окремого проживання подружжя у період до розірвання шлюбу заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2019 року. Встановлено страхування ОСОБА_1 з боку ОСОБА_3 , спільні туристичні поїздки, святкування дня народження, спільна адреса реєстрації місця проживання у спірний період. ОСОБА_3 , під час знаходження у шлюбі, мав неформальні стосунки з іншою жінкою. Тому, придбане до розірвання шлюбу майно є спільною сумісною власністю подружжя.
ОСОБА_2 не мав фінансової спроможності виконати грошові зобов`язання за спірними договорами купівлі-продажу майнових прав. Укладаючи договори купівлі-продажу майнових прав, ОСОБА_2 використав надані сином - ОСОБА_3 кошти, які були отримані останнім від продажу спільного сумісного майна подружжя. Воля ОСОБА_2 не була спрямована на встановлення дійсних правовідносин за укладеними договорами, тобто діяв він недобросовісно.
Виходячи з вищевказаного, суд вважав такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання удаваними оспорюваних договорів купівлі-продажу майнових прав в частині покупця.
Додаткові угоди №1 від 26.11.2019 року до оспорюваних договорів купівлі-продажу майнових прав є похідними від договорів купівлі-продажу майнових прав. За їх умовами в одній особі сторони договору поєднується особа, яка передає майнові права та одночасно особа, яка їх приймає. Вказане свідчить про невідповідність додаткових угод приписам ст. 655 ЦК України, а тому вони підлягають визнанню недійсними за ч. 1 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України.
Відповідачами не надано доказів на спростування презумпції рівності часток подружжя у спільному сумісному майні, яке набуте за період шлюбу.
Відмовляючи позивачці у задоволенні позову в частині поділу об`єктів спільної сумісної власності в натурі, суд виходив з того, що ані позивачкою, ані відповідачем не надано доказів щодо фактичної вартості спірних об`єктів на момент вирішення справи, позивачкою не внесено грошову суму на депозитний рахунок суду (Т. 4, а. с. 194 - 210).

2.5 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі адвокат Прилепський Іван Анатолійович, діючий від імені ОСОБА_3 , просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року. Ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .. 

2.6 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує, що: 1) судом першої інстанції не було досліджено питання дійсної спрямованості волі сторін правочинів. Не враховано висновки Верховного Суду про те, що суд визнає позивача покупцем, якщо буде встановлено, що саме він домовлявся про істотні умови договору купівлі-продажу, а відповідач лише видав себе покупцем. На підставі припущень встановлено судом, що воля ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в оспорюваних договорах була спрямована на встановлення таких цивільно-правових відносин, за яких спірне майно не буде перебувати в правовому режимі спільної сумісної власності подружжя; 2) хибним є висновок про неспівмірність доходів відповідача ОСОБА_2 з витратами на придбання майнових прав. Не досліджувався майновий стан жінки ОСОБА_2 - ОСОБА_4 ; 3) недоведеними є доводи позивачки про те, що ОСОБА_3 надавав їх спільні кошти батькові ОСОБА_2 для виконання фінансових зобов`язань по договорам купівлі-продажу майнових прав; 4) хибним є висновок суду першої інстанції про недоведеність заперечень щодо удаваності договорів; 5) помилковими є висновки суду щодо спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на час укладання оспорюваних договорів. Посилання суду на факт здійснення страхування та періодичні сумісні подорожі не є достатніми доказами для підтвердження спільного проживання подружжя, спільного ведення ними господарства та наявності спільного бюджету. Шлюбні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 припинились з грудня 2012 року; 6) факт відчуження 31.12.2015 року земельної ділянки, яка спільно належала ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , не є свідченням того, що саме виручені від продажу земельної ділянки кошти у подальшому були витрачені на придбання спірного майна. Стороною позивачки не було надано будь-яких доказів наявності у розпорядженні ОСОБА_3 в січні 2016 року та вересні 2017 року спільних коштів подружжя, а також їх передачі продавцю майнових прав особисто або через ОСОБА_2 чи інших посередників; 7) судом порушено право відповідача ОСОБА_3 на мирне володіння майном (Т. 4, а. с. 214 - 226).

2.7 Позиція інших учасників справи в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Кобилянський Михайло Юрійович, діючий від імені ОСОБА_1 , просить апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Адвокат Кобилянський Михайло Юрійович вказує на те, що суд першої інстанції у своєму рішенні зазначив, що загальна вартість оспорюваних договорів складає більше 5 мільйонів гривень, а розмір доходів ОСОБА_2 більш ніж за 20 річний період становить менш ніж 10 відсотків від вартості спірного майна, суд вважає обґрунтованими посилання позивача на явну не співмірність доходу відповідача ОСОБА_2 на укладення вказаних договорів.
Наведене підтверджується й тим, що в матеріалах справи наявні довідки ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС», видані на ім`я ОСОБА_3 , згідно яких станом на 22.11.2018 року у відповідності
до умов договорів №2-15-4/26 від 15.01.2016 року, №2-15-5/26 від 15.01.2016 року, №2-15-
6/26 від 15.01.2016 року, №2-15-7/26 від 15.01.2016 року, №2-15-8/26 від 15.01.2016 року фінансові зобов`язання за вказаними договорами в повному обсязі виконав 
ОСОБА_3 ..
Під час розгляду справи відповідач ОСОБА_2 наполягав на достатності наявних в нього з дружиною ОСОБА_4 спільних коштів подружжя для виконання грошових зобов`язань за оспорюваними договорами, хоча ця обставина не входила до предмету доказування по справі, а що майновий стан ОСОБА_4 судом взагалі не досліджувався.
З огляду на відсутність інших доказів щодо доходів ОСОБА_2 , крім наданих суду на виконання ухвали суду про витребування доказів з Головного управління ДПС в Одеській області та Головного управління Пенсійного фонду України, суд цілком вірно дійшов до обґрунтованих висновків про те, що враховуючи те, що загальна вартість оспорюваних договорів складає більше 5 мільйонів гривень, а розмір доходів ОСОБА_2 більш ніж за 20 річний період становить менш ніж 10 відсотків від вартості спірного майна, суд вважав обґрунтованими посилання позивача на явну неспівмірність доходу відповідача ОСОБА_2 на укладення вказаних договорів.
Помилковими є твердження ОСОБА_3 про те, що майновий стан ОСОБА_2 не входить до предмету доказування по справі, адже саме від наявності достатньої кількості заощаджень у ОСОБА_2 залежала можливість виконання останнім умов оспорюваних договорів, а тому ці обставини мали бути досліджені та підтверджені доказами.
Суд першої інстанції, надаючи оцінку показанням ОСОБА_2 , врахував родинні стосунки свідка із відповідачем ОСОБА_3 та майнову зацікавленість останнього в результаті розгляду даної справи та надав об`єктивну оцінку його свідченням у сукупності із наявними у матеріалах справи письмовими доказами.
Висновки суду в частині визнання майна спільним сумісним майном подружжя відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постанові 264/2232/19 від 22.02.2021 року, яка, за положеннями ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися судами. 
Поєднання в одній особі сторони договору, яка передає майнові права та одночасно приймає їх, свідчить про невідповідність додаткових угод приписам ст. 655 ЦК України, тому вони підлягають визнанню недійсними за ч. 1 ст. 203 ЦК України та ч. 1 ст. 215 ЦК України (Т. 5, а. с. 7 - 16).
У відповіді на відзив адвокат Прилепський Іван Анатолійович, діючий від імені ОСОБА_3 , вказує на те, що матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження доводів сторони позивачки щодо існування у відповідача ОСОБА_2 станом на 15.01.2016 року та 19.09.2017 року намірів вчинити інші правочини ніж ті, які ним фактично були вчинені, спрямованості волі ОСОБА_2 та ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» у цих правочинах на встановлення інших цивільно-правових відносин ніж ті, що передбачені договорам купівлі-продажу майнових прав, а також наявності у ОСОБА_2 та ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» намірів приховати правочини, нібито вчинені на користь ОСОБА_3 (Т. 5, а. с. 5 - 6).
Товариство з обмеженою відповідальністю «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_4 правом подання відзиву, пояснень на апеляційну скаргу не скористались. Відзиви, пояснення на апеляційну скаргу від вказаних учасників справи не надійшли.

2.8 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від  20.08.2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою адвоката Прилепського Івана Анатолійовича, діючого від імені ОСОБА_3 , на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року (Т. 4, а. с. 233). 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від  20.08.2021  року призначено розгляд справи  у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 4, а. с. 234).
21.10.2021 року від адвоката Кобилянського Михайла Юрійовича, діючого від імені ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 5, а. с. 7 - 16).
25.11.2021 року від адвоката Прилепського Івана Анатолійовича, діючого від імені ОСОБА_3 , надійшла відповідь на відзив (Т. 5, а. с. 5 - 6).
ОСОБА_3 , його представник - адвокат Прилепський І.А. у судовому засіданні, призначеному на 16.12.2021 року, підтримали доводи апеляційної скарги. Просили її задовольнити.
Представники позивачки - адвокати Кобилянський М.Ю. та Луньова В.М. у судовому засіданні, призначеному на 16.12.2021 року, вважали необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилалися на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 16 грудня 2021 року витребувано з Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу № 522/11875/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та цивільну справу № 522/21604/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя (Т. 5, а. с. 28 - 32).
13.01.2022 року на адресу суду надійшла цивільна справа № 522/11875/18.
25.01.2022 року на адресу суду надійшла цивільна справа № 522/21604/17.
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 17 лютого 2022 року витребувано з Приморського районного суду м. Одеси цивільну справу № 522/6680/18 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості у розмірі - 4 417 679,50 грн. (Т. 5, а. с. 126 - 130).
10.03.2022 року на адресу суду надійшла цивільна справа № 522/6680/18.
Від адвоката Прилепського І.А. - представника ОСОБА_3 17.03.2022 року надійшли клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції та клопотання про скасування заходів забезпечення позову. Ухвалою апеляційного суду від 17.03.2022 року в задоволенні вищевказаного клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено у зв`язку із порушенням строку його надходження. 
Від інших учасників справи заяв, будь-яких клопотань до апеляційного суду не надійшло.
У судове засідання, призначене на 17.03.2022 року, учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, неодноразове призначення справи до розгляду, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення правової позиції сторін у заявах по суті справи - позові, відзиві на позов, відповіді на відзив, апеляційній скарзі, відзиві на апеляційну скаргу, відповіді на відзив на апеляційну скаргу, надання пояснень сторін у судовому засіданні, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність завчасно поданих клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, відкладення розгляду справи, у тому числі у зв`язку із введенням воєнного стану і неможливістю взяти участь у судовому засіданні за конкретних обставин, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина
3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга адвоката Прилепського Івана Анатолійовича, діючого від імені ОСОБА_3 , підлягає задоволенню.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб 04 грудня 1982 року, після чого ОСОБА_1 змінила прізвище на - « ОСОБА_1 », що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого Відділом РАГС Одеської міської ради, актовий запис № 2675 (Т. 1, а. с. 28).
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою - АДРЕСА_9 . Разом з тим, ОСОБА_5 фактично мешкає окремо від ОСОБА_1 за іншою адресою - АДРЕСА_10 .
Відповідно до копії полісу медичного добровільного страхування від 04.02.2015 року № OD0001184, страхувальник - ОСОБА_3 застрахував: - ОСОБА_3 ; - ОСОБА_1 ; - ОСОБА_2 , - ОСОБА_4 ; - ОСОБА_11 ; - ОСОБА_12 ; - ОСОБА_13 на період з 06.02.2015 року по 06.02.2016 року (Т. 1, а. с. 61).
Згідно копій авіаквитків з 21.05.2015 року по 24.05.2015 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відвідували ОСОБА_14 , що також підтверджується фотографією від 23.05.2015 року, на якій міститься зображення ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 64 - 66, Т. 2, а. с. 31).
ОСОБА_3 та ОСОБА_1 04.10.2015 року прилетіли з м. Одеси до м. Стамбул, де перебували до 07.10.2015 року. У подальшому вони перелетіли до м. Нью-Йорк, з якого здійснили переліт до м. Бріджтаун, острів Барбадос. ОСОБА_3 та ОСОБА_1 знаходилися на острові Барбадос з 07.10.2015 року по 13.10.2015 року в готелі «The house by Elegant hotels» в одному номері вказаного готелю, що підтверджується роздруківкою з сайту/сервісу «Expedia», наданим в перекладі на українську мову (Т. 1, а. с. 67 - 73, Т. 4, 47 - 52).
Згідно посвідченого 31.12.2015 року приватним нотаріусом Кірнас І.В. договору купівлі-продажу земельної ділянки, реєстровий №2099, ОСОБА_3 продав ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» земельну ділянку, яка розташована за адресою - АДРЕСА_11 , за ціною - 5 085 000 гривень, які Покупець зобов`язався сплатити на поточний рахунок Продавця протягом п`ятнадцяти банківських днів з моменту посвідчення вказаного договору днів (п. 4). ОСОБА_1 надала згоду на укладення вказаного договору (п. 6) (Т. 1, а. с .36 - 37). 
15.01.2016 року між ОСОБА_2 та ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» були укладені договори купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна, а саме - №2-15-4/26 від 15.01.2016 року; - №2-15-5/26 від 15.01.2016 року; - №2-15-6/26 від 15.01.2016 року; - №2-15-7/26 від 15.01.2016 року; - №2-15-8/26 від 15.01.2016 року (Т, 1, а. с. 94 - 135).
За умовами п. 1.2 кожного з вищевказаних договорів ОСОБА_2 придбав майнові права на квартири з будівельними номерами 2-15-4, 2-15-5, 2-15-6, 2-15-7, 2-15-8, відповідно, які розташовані у багатоквартирному житловому комплексі з вбудованими приміщеннями громадського призначення та об`єктами соціального обслуговування з підземним паркінгом «Двадцять Шоста Жемчужина» за адресою - АДРЕСА_7 .
Пунктом 5.2 договору №2-15-4/26 визначено, що сума договору складає - 941 391,00 грн., за курсом Міжбанку за минулий день, у тому числі ПДВ - 20%, що в еквіваленті складає - 36 630,00 доларів США. Згідно п. 5.4 договору №2-15-4/26, сплата суми договору здійснюється покупцем поетапно в наступному порядку: - до підписання акту прийому-передачі майнових прав на новозбудоване майно, покупець сплачує в національній валюті України еквівалент - 36 630,00 доларів США.
Пунктом 5.2 договору №2-15-5/26 визначено, що сума договору складає - 941 419,00 грн., за курсом Міжбанку за минулий день, у тому числі ПДВ - 20%, що в еквіваленті складає - 36 670,00 доларів США. Згідно п. 5.4 договору №2-15-5/26, сплата суми договору здійснюється покупцем поетапно в наступному порядку: - до підписання акту прийому-передачі майнових прав на новозбудоване майно, покупець сплачує в національній валюті України еквівалент - 36 670,00 доларів США.
Пунктом 5.2 договору №2-15-6/26 визначено, що сума договору складає - 1 165 495,00 грн., за курсом Міжбанку за минулий день, у тому числі ПДВ - 20%, що в еквіваленті складає - 45 350,00 доларів США. Згідно п. 5.4 договору №2-15-6/26, сплата суми договору здійснюється покупцем поетапно в наступному порядку: - до підписання акту прийому-передачі майнових прав на новозбудоване майно, покупець сплачує в національній валюті України еквівалент - 45 350,00 доларів США.
Пунктом 5.2 договору №2-15-7/26 визначено, що сума договору складає - 94 4475,00 грн., за курсом Міжбанку за минулий день, у тому числі ПДВ - 20%, що в еквіваленті складає - 36 750,00 доларів США. Згідно п. 5.4 договору №2-15-7/26, сплата суми договору здійснюється покупцем поетапно в наступному порядку: - до підписання акту прийому-передачі майнових прав на новозбудоване майно, покупець сплачує в національній валюті України еквівалент - 36 750,00 доларів США.
Пунктом 5.2 договору №2-15-8/26 визначено, що сума договору складає - 1 162 925,00 грн., за курсом Міжбанку за минулий день, у тому числі ПДВ - 20%, що в еквіваленті складає - 45 250,00 доларів США. Згідно п. 5.4 договору №2-15-8/26, сплата суми договору здійснюється покупцем поетапно в наступному порядку: - до підписання акту прийому-передачі майнових прав на новозбудоване майно, покупець сплачує в національній валюті України еквівалент - 45 250,00 доларів США.
За умовами п. 4.3 кожного з зазначених договорів запланований термін закінчення будівництва і введення об`єкта будівництва в експлуатацію - ІІІ-й квартал 2018 року.
Крім того, між ОСОБА_2 та ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» були укладені договори купівлі-продажу майнових прав №П-1-84/ГП-26 від 19.09.2017 року та №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року (Т. 1, а. с. 139 - 144, 150 - 155).
За умовами п. 1.2 кожного з вказаних договорів ОСОБА_2 придбав майнові права на два машино-місця №1-84 та №1-85, що розташовані в багатоквартирному житловому комплексі з вбудованими приміщеннями громадського призначення та об`єктами соціального обслуговування з підземним паркінгом «Двадцять Шоста Жемчужина» за адресою - АДРЕСА_7 . Кінцева нумерація машино-місць визначається після вводу об`єкта будівництва в експлуатацію згідно з нормами діючого законодавства.
Пунктами 5.2 договорів купівлі-продажу майнових прав №П-1-84/ГП-26 та №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року визначено, що сума кожного договору сплачується у гривні, еквівалентній - 9 000,00 доларів США за курсом Міжбанку за минулий день, у тому числі ПДВ - 20%. Згідно п. 5.3 кожного із зазначених договорів, сплата суми договору здійснюється покупцем поетапно в наступному порядку: - на момент підписання кожного договору покупцем сплачено - 21 600,00 грн, за курсом за минулий день, що в еквіваленті становить - 900,00 доларів США; - з 01.10.2017 року по 20.09.2018 року покупець сплачує в національній валюті України еквівалент - 8 100,00 доларів США за кожним договором, у гривнях за курсом міжбанку за минулий день. Оплата проводиться протягом 12-ти місяців до 20-го числа рівними частинами в розмірі - 675,00 доларів США, в гривнях за курсом міжбанку за минулий день на день оплати.
ОСОБА_2 - батько відповідача ОСОБА_3 є пенсіонером. З 13.06.1996 року отримує пенсію за віком. Загальний розмір його пенсії з 13.05.1996 року по листопад 2019 року складає - 422 979,41 грн., що підтверджується довідкою ГУ ПФУ в Одеській області від 11.09.2020 року. Відповідно до відповіді ДПС України від 21.08.2020 року дохід ОСОБА_2 у період з 2014 по 2019 роки склав - 76 586,87 грн. (Т. 3, а. с. 171 - 173, 188 - 203, 205 - 207). 
ОСОБА_2 зареєстрований з 27.07.2004 року як фізична особа-підприємець, з березня 1992 року є засновником ТОВ «Мар`яж» (Т. 1, а. с. 204, 206 - 209). 
Відповідно до роздруківки з офіційного сайту ДАБІ «Реєстр дозвільних документів» у 2018 році ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» було видано Сертифікат відповідності №ІV163182780903 на об`єкт будівництва за адресою - АДРЕСА_7 . (Т. 1, а. с. 161).
15.11.2017 року ОСОБА_3 звертається до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя (Справа № 522/21604/17). Вказана справа на даний час знаходиться на розгляді суду першої інстанції, рішення по справі не ухвалено. Спір у вказаній справі стосується іншого майна. Справа була витребувана апеляційним судом та досліджена у судовому засіданні, окремі матеріали якої долучені до даної справи (Т. 5, а. с. 69 - 124). 
17.01.2018 року до Приморського районного суду звернулася з позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів (Справа №522/6680/18). Спір у вказаній справі стосується отриманих ОСОБА_1 від ОСОБА_8 коштів. Справа розглянута судом - 09.11.2018 року Приморським районним судом м. Одеси ухвалено рішення про часткове задоволення позову, стягнення коштів тільки з ОСОБА_1 , яке залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.04.2019 року. Справа була витребувана апеляційним судом та досліджена у судовому засіданні, окремі матеріали якої долучені до даної справи (Т. 5, а. с. 148 - 177). 
06.07.2018 року ОСОБА_3 звертається до суду з позовом про розірвання шлюбу (Справа № 522/11875/18). Справа розглянута судом - 11.06.2019 року Приморським районним судом м. Одеси ухвалено заочне рішення про розірвання шлюбу. Рішення набрало законної сили, є чинним. Справа була витребувана апеляційним судом та досліджена у судовому засіданні, окремі матеріали якої долучені до даної справи (Т. 5, а. с. 48 - 68). 
Відповідно до наявних у матеріалах справи довідок ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС», виданих на ім`я ОСОБА_3 , станом на 22.11.2019 року у відповідності до умов договорів №2-15-4/26 від 15.01.2016 року; №2-15-5/26 від 15.01.2016 року; №2-15-6/26 від 15.01.2016 року; №2-15-7/26 від 15.01.2016 року; №2-15-8/26 від 15.01.2016 року фінансові зобов`язання за вказаними договорами в повному обсязі виконав ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 110, 119, 128, 137).
Відповідно до квитанцій від 22.11.2019 р. до прибуткових касових ордерів №№ 3 390, 3 391, 3 392, 3 393, 3 394 здійснено оплату за договорами купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна №2-15-4/26 від 15.01.2016 року, №2-15-5/26 від 15.01.2016 року, №2-15-6/26 від 15.01.2016 року, №2-15-7/26 від 15.01.2016 року №2-15-8/26 від 15.01.2016 року. За вказаними квитанціями гроші прийнято від ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 217 - 217 зворотна сторона).
Згідно квитанцій від 19.09.2017 р. до прибуткових касових ордерів №№ 5 619, 5 620, квитанцій від 02.10.2017 р. до прибуткових касових ордерів №№ 6 014, 6 015, квитанцій від 05.11.2017 р. до прибуткових касових ордерів №№ 6 877, 6 878, квитанцій від 05.12.2017 р. до прибуткових касових ордерів №№ 7 644, 7 645, квитанцій від 12.01.2018 р. до прибуткових касових ордерів №№ 210, 211, квитанцій від 06.02.2018 р. до прибуткових касових ордерів №№ 727, 728, квитанцій від 05.03.2018 р. до прибуткових касових ордерів №№ 1 308, 1 309, квитанцій від 11.04.2018 р. до прибуткових касових ордерів №№ 2 485, 2 486, квитанцій від 07.05.2018 р. до прибуткових касових ордерів №№ 3 078, 3 079, квитанцій від 05.06.2018 р. до прибуткових касових ордерів №№ 3 563, 3 564, квитанцій від 06.07.2018 р. до прибуткових касових ордерів №№ 4 162, 4 163, квитанцій від 08.08.2018 р. до прибуткових касових ордерів №№ 4 799, 4 800 та квитанцій від 05.09.2018 р. до прибуткових касових ордерів №№ 5 236, 5 238 здійснено оплату за договорами купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна від 19.09.2017 року №П-1-84/ГП-26 та №П-1-85/ГП-26. За вказаними квитанціями гроші прийнято від ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 218 - 221 зворотна сторона). 
26.11.2019 року між ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС», ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладені додаткові угоди №1 до договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна №2-15-4/26 від 15.01.2016 року, №2-15-5/26 від 15.01.2016 року, №2-15-6/26 від 15.01.2016 року, №2-15-7/26 від 15.01.2016 року, №2-15-8/26 від 15.01.2016 року, №П-1-84/ГП-26 від 19.09.2017 року, №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року про заміну сторони. 
Вказані додаткові угоди містять ідентичні умови, а саме про те, що за домовленістю сторін з моменту підписання даних додаткових угод усі права та обов`язки за договорами купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна №2-15-4/26 від 15.01.2016 року, №2-15-5/26 від 15.01.2016 року, №2-15-6/26 від 15.01.2016 року, №2-15-7/26 від 15.01.2016 року, №2-15-8/26 від 15.01.2016 року, №П-1-84/ГП-26 від 19.09.2017 року та №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року, укладеними між ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» та ОСОБА_2 , переходять до ОСОБА_3 .. Сплачені ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» покупцем ОСОБА_2 суми, відповідно до умов оспорюваних договорів зараховувалися як оплата по виконанню договірних зобов`язань покупцем ОСОБА_2 (п. 2 договорів). 
Розрахунки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і пов`язані з ними наслідки по оподаткуванню визначаються окремими договорами між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 без участі ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» (Т. 1, а. с. 100, 109, 115, 127, 136, 145, 186).
На підставі Актів прийому-передачі від 26.11.2019 року, укладеними між ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» та ОСОБА_3 товариство побудувало і передало, а покупець ОСОБА_3 прийняв об`єкти нерухомості за адресою - АДРЕСА_6 , а саме: - квартиру АДРЕСА_12 (будівельний номер 2-15-4), загальною площею - 45,70 кв. м., згідно з договором №2-15-4/26 від 15.01.2016 року; - квартиру АДРЕСА_13 (будівельний номер 2-15-5), загальною площею - 37,60 кв. м., згідно з договором №2-15-5/26 від 15.01.2016 року; - квартиру АДРЕСА_14 (будівельний номер 2-15-6), загальною площею - 37,20 кв. м., згідно з договором №2-15-6/26 від 15.01.2016 року; - квартиру АДРЕСА_15 (будівельний номер 2-15-7), загальною площею - 37,10 кв. м., згідно з договором №2-15-7/26 від 15.01.2016 року; - квартиру АДРЕСА_16 (будівельний номер 2-15-8), загальною площею - 46,20 кв. м., згідно з договором №2-15-8/26 від 15.01.2016 року; - машино-місце №84А (будівельний номер 1-84), загальною площею - 12,40 кв. м., згідно з договором №П-1-84/ГП-26 від 19.09.2017 року; - машино-місце №85А (будівельний номер 1-85), загальною площею - 13,80 кв. м., згідно з договором №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року (Т. 1, а. с. 102, 111, 120, 129, 138,146, 157).
02.12.2019 року на ім`я ОСОБА_3 ТОВ «БТІ Груп» були складені Технічні паспорти на машино-місця № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 за адресою - АДРЕСА_6 (Т. 1, а. с. 147 - 149, 158 - 160).
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.04.2020 року №207019882 на підставі технічного паспорту від 02.12.2019 року, акту прийому-передачі від 26.11.2019 року, додаткової угоди №1 від 26.11.2019 року, договору купівлі-продажу майнових прав №П-1-85/ГП-26 від 19.09.2017 року ОСОБА_3 18.12.2019 року зареєстрував за собою право власності на машино-місце НОМЕР_7 за адресою - АДРЕСА_6 . Також 18.12.2019 року на підставі технічного паспорту від 02.12.2019 року, акту прийому-передачі від 26.11.2019 року, додаткової угоди №1 від 26.11.2019 року, договору купівлі-продажу майнових прав №П-1-84/ГП-26 від 19.09.2017 року ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на машино-місце НОМЕР_6 за адресою - АДРЕСА_6 .
24.12.2019 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу №2-15-8/26 від 15.01.2016 року, додаткової угоди №1 від 26.11.2019 року, акту приймання-передачі нерухомого майна від 26.11.2019 року, довідки виданої ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_5 . На підставі договору купівлі-продажу №2-15-7/26 від 15.01.2016 року, додаткової угоди №1 від 26.11.2019 року, акту приймання-передачі нерухомого майна від 26.11.2019 року, довідки виданої ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_4 . На підставі договору купівлі-продажу №2-15-6/26 від 15.01.2016 року, додаткової угоди №1 від 26.11.2019 року, акту приймання-передачі нерухомого майна від 26.11.2019 року, довідки виданої ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_3 . На підставі договору купівлі-продажу №2-15-5/26 від 15.01.2016 року, додаткової угоди №1 від 26.11.2019 року, акту приймання-передачі нерухомого майна від 26.11.2019 року, довідки виданої ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_2 . На підставі договору купівлі-продажу №2-15-4/26 від 15.01.2016 року, додаткової угоди №1 від 26.11.2019 року, акту приймання-передачі нерухомого майна від 26.11.2019 року, довідки виданої ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» ОСОБА_3 зареєстрував за собою право власності на квартиру АДРЕСА_1 (Т. 1, а. с. 29 - 35).
Між сторонами виникли правовідносини щодо визнання договорів купівлі-продажу майнових прав удаваними в частині покупця, визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності, визнання правочинів недійсними, поділ спільного сумісного майна подружжя.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.
Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. ч. 1, 2 , 4 ст. 10 ЦПК України).
У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо часткового задоволення позовних вимог.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), покупець приймає або зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.
За звичаями ділового обороту презюмується, що предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Положеннями ст. 217 ЦК України визначено, що недійсність окремої частини правочину не має наслідків недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був вчинений без включення до нього недійсної частини.
Відповідно до статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
За удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов`язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.
Установивши під час розгляду справи, що правочин вчинено для приховання іншого правочину, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторони вчинили саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемним або про визнання його недійсним.
Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: 1) факт укладення правочину, що, на його думку, є удаваним; 2) спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж тих, що передбачені насправді вчиненим правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж намір приховати насправді вчинений правочин; 3) настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж тих, що передбачені удаваним правочином.
При вирішенні позову про визнання договору купівлі-продажу недійсним із підстав, що насправді покупцем є інша особа, необхідним є встановлення того, що фактично майно було придбане за кошти іншої особи і для неї та що інших підстав для визнання цієї угоди недійсною немає. У такому випадку вказаний договір відповідно до статей 235, 236 ЦК України може бути визнаний недійсним лише в частині, що стосується покупця, і покупцем за цим договором визнається особа, за рахунок коштів якої і для якої фактично укладався цей договір.
Зокрема, за умови доведеності, що за договором купівлі-продажу майно насправді було куплено не зазначеним у договорі покупцем, а іншою особою, за її кошти, суд може визнати, що вказаний договір у частині, що стосується покупця, є удаваною угодою і що дійсним покупцем за цим договором є особа, для якої за її кошти було придбано майно.
Згідно з частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Задовольняючи позовні вимоги по даній справі про визнання удаваними вищезазначених договорів купівлі-продажу майнових прав від 15.01.2016 року та від 19.09.2017 року в частині покупця, суд першої інстанції виходив з того, що: 1) оскільки не надано доказів фактичного припинення шлюбних стосунків між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , їх окремого проживання у період до розірвання шлюбу заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2019 року, то придбане у цей період майно є спільною сумісною власністю подружжя; 2) ОСОБА_2 , не маючи фінансової можливості виконати грошові за вказаними договорами купівлі-продажу майнових прав, використав надані його сином кошти від продажу спільного сумісного майна подружжя.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду зроблені за неповного встановлення обставин у справі та невідповідності висновків суду обставинам справи.
Вирішуючи спір у вказаній частині, колегія суддів звертає увагу на наступне. 
Щодо висновків суду першої інстанції про ненадання доказів фактичного припинення шлюбних стосунків, окремого проживання подружжя у період до розірвання шлюбу заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2019 року, визнання придбаного до розірвання шлюбу майна по даній справі спільною сумісною власністю подружжя колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що час та причини припинення шлюбних відносин насамперед повинні встановлюватися під час розгляду справи про розірвання шлюбу. 
Встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 уклали шлюб 04 грудня 1982 року, .
У справі №522/11875/18 за позовом  ОСОБА_3  до ОСОБА_1  про розірвання шлюбу 11.06.2019 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено заочне рішення про розірвання шлюбу. Вказане заочне рішення судом першої інстанції не переглядалося, як не переглядалося і в апеляційному порядку, набрало чинності - 11.07.2019 року. 
У позові ОСОБА_3 від 06.07.2018 року, апеляційній скарзі ОСОБА_1 на ухвалу суду про відкриття провадження у справі, відзиві ОСОБА_3 на вказану апеляційну скаргу, у заяві ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення зазначається адреса проживання: - ОСОБА_3 - АДРЕСА_10 ; - ОСОБА_1 - АДРЕСА_9 . 
ОСОБА_3 у позові від 06.07.2018 року вказує, що: «…шість років тому у нашому спільному сімейному житті почали виникати проблеми, які поступово привели до того, що ми стали зовсім чужими людьми… Сторони вже тривалий час з 2012 року проживають окремо та спільного господарства не ведуть…».
ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на ухвалу суду першої інстанції про відкриття провадження у справі зазначає, що: «…так, вже тривалий час відповідачка проживає за адресою АДРЕСА_17 , що підтверджується договором оренди…». Відповідно до матеріалів вказаної справи Договір оренди нерухомого майна за вказаною вище адресою був укладений - 26.09.2017 року, Договори купівлі продажу машино-місць укладено - 19.09.2017 року.
    У заочному рішенні Приморського районного суду м. Одеси 11.06.2019 року про розірвання шлюбу зазначено: «…Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 04 грудня 1982 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради (актовий запис № 2675)… Від даного шлюбу неповнолітніх дітей сторони не мають, подружні відносини припинені. З 2012 року подружжя мешкає окремо, про що зазначено у позові…» (Т. 5, а. с. 48 - 68). 
Оскільки іншого по вищевказаній справі не встановлено, колегія суддів вважає, що у вказаному заочному рішенні вже встановлено час припинення шлюбних відносин - з 2012 року.
Вказане підтверджується зокрема іншими наступними обставинами.
У справі №522/6680/18 за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про стягнення коштів 09.11.2018 року Приморським районним судом м. Одеси було ухвалено рішення про часткове задоволення позову, яке залишено без змін ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.04.2019 року. За матеріалами вказаної справи 12.08.2017 року ОСОБА_1 отримала кошти від ОСОБА_8 в якості авансу за продаж у майбутньому житлового будинку. Вказаним рішенням стягнуто кошти тільки з ОСОБА_1 , оскільки суду не було надано жодних доказів щодо використання отриманих ОСОБА_1 коштів в інтересах сім`ї.
У позові від 17.01.2018 року, відзиві ОСОБА_3 на позов, відзиві ОСОБА_1 на позов у вказаній справі зазначається адреса проживання: - ОСОБА_3 - АДРЕСА_10 ; - ОСОБА_1 - АДРЕСА_9 . В апеляційній скарзі ОСОБА_1 на рішення суду зазначається адреса проживання: - ОСОБА_3 - АДРЕСА_10 ; - ОСОБА_1 - АДРЕСА_18 . 
ОСОБА_3 у відзиві на позов зазначає, що «…протягом тривалого часу мій шлюб з ОСОБА_1 має виключно формальний характер, з 2012 року ми проживаємо окремо, маємо самостійні бюджети та спільне господарство не ведемо…».
ОСОБА_1  у відзиві на позов зазначає, що: «…у серпні 2018 року ОСОБА_1  за згодою свого чоловіка…уклала в інтересах родини договір авансу… З плином часу взаємовідносини у подружжя погіршились та восени 2018 року їй стало відомо про ініціювання її чоловіком ОСОБА_3 судового процесу, предметом якого став розподіл спільного майна подружжя… Не дивлячись на посилання ОСОБА_3 про зміну його місця проживання, останнім не здійснена ані його перереєстрація, ані зняття з реєстраційного обліку, що свідчить про його проживання по АДРЕСА_19 із родиною…». 
ОСОБА_3 у відповіді на відзив ОСОБА_1 на позов зазначає: «…перебуваючи у шлюбі з відповідачем ОСОБА_1 з 04.02.1982 р., з 2012 року ми проживаємо окремо, маємо самостійний бюджет та спільного господарства не ведемо. Я зареєстрований за адресою АДРЕСА_9 . Факт моєї реєстрації за цією адресою, де проживає тільки відповідач ОСОБА_1 , а також відповідна відмітка у моєму паспорті жодним чином не доказують моє проживання з нею у цій квартирі… Вже тривалий час я вимушений орендувати окремо житло…». 
В рішенні Приморського районного суду м. Одеси  09.11.2018 року, зокрема зазначено: «…суду не надано доказів отримання згоди чоловіка ОСОБА_3  на укладення будь-яких угод щодо домоволодіння АДРЕСА_20 … Суду не надано жодних доказів щодо цільового використання отриманих  ОСОБА_1  коштів у розмірі - 150 000 доларів США, у тому числі на потреби сім`ї…» справи (Т. 5, а. с. 148 - 177). 
На час розгляду апеляційним судом даної справи у Приморському районному суді м. Одеси на розгляді знаходиться цивільна справа № 522/21604/17 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя. Спір у вказаній справі стосується іншого спільного майна подружжя, придбаного у період - квітень 1997 року - березень 2008 року.
У позові ОСОБА_3 від 15.11.2017 року зазначається, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою - АДРЕСА_9 , але фактично проживає за адресою - АДРЕСА_10 . ОСОБА_1 зареєстрована за адресою - АДРЕСА_9 , але проживає за адресою - АДРЕСА_21 . 
У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 зазначає, що ОСОБА_3 зареєстрований за адресою - АДРЕСА_9 , адреса для листування - АДРЕСА_10 (Т. 5, а. с. 69 - 124).
У позові по даній справі ОСОБА_1 зазначає, що : «…З кінця 2015 року наші з ОСОБА_3 шлюбні відносини почали погіршуватися, проте ми продовжували бути однією сім`єю та мали спільний бюджет…» ( Т. 1, а. с. 5, другий абзац знизу).
Колегія суддів звертає увагу на те, що Договір оренди нерухомого майна за вказаною вище адресою був укладений ОСОБА_1 - 26.09.2017 року. Договори купівлі-продажу майнових прав по машино-місцям укладено - 19.09.2017 року.
Відповідно до ч. 3 ст. 82 ЦПКУ Країни, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що час припинення шлюбних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 встановлений в заочному рішенні Приморського районного суду м. Одеси від 11.06.2019 року, що також підтверджується матеріалами інших досліджених апеляційним судом справ. Правові підстави для встановлення іншого під час розгляду даної справи відсутні. Висновки суду першої інстанції в цій частині отримані з порушенням норм процесуального права. За вказаних обставин, колегія суддів не приймає до уваги надані по даній справі докази щодо укладання ОСОБА_3 договору страхування, спільного проведення часу ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у травні та жовтні 2015 року, покази свідків з обох сторін щодо часу припинення шлюбних відносин. 
Щодо висновків суду першої інстанції про те, що укладаючи договори купівлі-продажу майнових прав, ОСОБА_2 використав спільні кошти ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , які були отримані ними від продажу спільного сумісного майна подружжя колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне. 
Встановлено, що станом на 15.01.2016 року, час укладання між ОСОБА_2 та ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» спірних договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна №2-15-4/26, №2-15-5/26, №2-15-6/26, №2-15-7/26, №2-15-8/26 щодо п`яти квартир, та станом на 19.09.2017 року, час укладання між ОСОБА_2 та ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» спірних договорів купівлі-продажу майнових прав №П-1-84/ГП-26, №П-1-85/ГП-26 щодо двох машино-місць, подружні відносини між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 юридично не були припинені, але шлюбні відносини фактично були припиненні. 
Крім того, колегія суддів також приймає до уваги те, що Договір купівлі продажу земельної ділянки, яка знаходилася у спільній сумісній власності подружжя, був укладений - 31.12.2015 року. Спірні Договори купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомого майна №2-15-4/26, №2-15-5/26, №2-15-6/26, №2-15-7/26, №2-15-8/26 щодо п`яти квартир були укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» - 15.01.2016 року, тобто через півмісяця. Спірні договори купівлі-продажу майнових прав №П-1-84/ГП-26, №П-1-85/ГП-26 відносно двох машино-місць були укладені між ОСОБА_2 та ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» - 19.09.2017 року, тобто через один рік вісім місяців та 19 днів. 
Згідно наявних у справі квитанцій від 22.11.2019 р. до прибуткових касових ордерів оплату за договорами купівлі-продажу майнових прав за договорами від 15.01.2016 року здійснено ОСОБА_2 .. Згідно квитанцій від 19.09.2017 р., від 02.10.2017 р., від 05.11.2017 р., від 05.12.2017 р., від 12.01.2018 р., від 06.02.2018 р., від 05.03.2018 р., від 11.04.2018 р., від 07.05.2018 р., від 05.06.2018 р., від 06.07.2018 р., від 08.08.2018 р., від 05.09.2018 р. до прибуткових касових ордерів оплату за договорами купівлі-продажу майнових прав від 19.09.2017 року здійснено ОСОБА_2 .. 
Наявні у справі довідки ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» про те, станом на 22.11.2019 року, тобто до укладення 26.11.209 року тристоронніх договорів про переведення прав покупця на ОСОБА_3 , фінансові зобов`язання за договорами купівлі-продажу майнових прав на п`ять квартир були виконані у повному обсязі ОСОБА_3 не спростовують вищевказаних відомостей, викладених у квитанціях до прибуткових касових ордерів. Видача вказаних довідок пов`язана тільки з послідуючим оформленням права власності. 
Матеріали справи не містять доказів того, що під час укладення між ТОВ «ГЛОРІ ПЛЮС» та ОСОБА_2 вищевказаних договорів купівлі-продажу майнових прав на нерухоме майно між ними було досягнуто домовленість про те, що вказане майно придбавається для ОСОБА_3 ..
Таким чином, матеріали справи не містять належних, допустимих та достовірних доказів, які у своїй сукупності свідчили б про те, що покупцем спірного нерухомого майна був фактично ОСОБА_3 , отримані ним кошти від продажу спільної земельної ділянки були передані ОСОБА_2 та витрачені останнім для придбання майнових прав на спірні квартири та машино-місця. 
Наведених вище норм права та обставин справи суд першої інстанції під час вирішення спору у цій справі не врахував, дійшов помилкового висновку про доведеність позовних вимог щодо визнання недійсним спірних договорів купівлі-продажу майнових прав в частині покупця. Тому, у задоволенні позовних вимог про визнання удаваними договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири від 15.01.2016 року та на машино-місця від 19.09.2017 року в частині покупця необхідно відмовити. 
Позовні вимоги про визнання недійсними додаткових угод від 26.11.2019 року до договорів купівлі-продажу майнових прав на квартири та до договорів купівлі-продажу майнових прав на машино-місця, поділ спільного сумісного майна подружжя є похідними від вищевказаних вимог про визнання удаваними в частині покупця договорів купівлі-продажу майнових прав. Тому, в їх задоволенні також необхідно відмовити. 

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми процесуального права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги адвоката Прилепського І.А., діючого від імені ОСОБА_3 , є доведеними, а тому вона підлягає задоволенню.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.
Оскільки висновки суду першої інстанції зроблені при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, вони не відповідають обставинам справи, судом порушено норми процесуального права, неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуваннюз ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за вищевказаного обґрунтування.
Відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.
Оскільки за результатами апеляційного розгляду необхідно ухвали нове судове рішення про відмову в задоволенні позову, тому підлягають скасуванню вжиті ухвалою Приморського районного суду від 13.05.2020 року заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на: - квартиру АДРЕСА_5 ; - квартиру АДРЕСА_4 ; - квартиру АДРЕСА_3 ; - квартиру АДРЕСА_2 ; - квартиру АДРЕСА_1 ; - машино-місце АДРЕСА_22 , - машино-місце АДРЕСА_23 .

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський 
апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу адвоката Прилепського Івана Анатолійовича, діючого від імені ОСОБА_3 , - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 червня 2021 року - скасувати. Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Глорі Плюс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - ОСОБА_4 , про визнання договорів купівлі-продажу майнових прав на об`єкти нерухомості удаваними в частині покупця, переведення прав покупця, визнання недійсними додаткових угод до договорів, поділ спільного сумісного майна подружжя - відмовити.

Здійснити перерозподіл судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у сумі - 15 765 (п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят п`ять) 00 коп..

Заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 травня 2020 року, у вигляді накладення арешту на: - квартиру АДРЕСА_5 ; - квартиру АДРЕСА_4 ; - квартиру АДРЕСА_3 ; - квартиру АДРЕСА_2 ; - квартиру АДРЕСА_1 ; - машино-місце АДРЕСА_22 , - машино-місце № НОМЕР_5 за адресою - АДРЕСА_6 - скасувати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 30 березня 2022 року.

Головуючий суддя:                         А. П. Заїкін 

Судді:                         О. В. Князюк

С. О. Погорєлова