УХВАЛА
Іменем України
15 лютого 2022 року
м. Київ
cправа № 589/4726/20
провадження № 51–447 ск 22
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу представника цивільного відповідача ПАТ НАСК              «ОРАНТА» – ОСОБА_4 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 7 квітня 2021 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року 
у кримінальному провадженні щодо  ОСОБА_5 ,
встановив:
За вироком Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 7 квітня 2021 року 
ОСОБА_6 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у с. Верхнє Синьовидне Сколівського району Львівської області, зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі – КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням 
з іспитовим строком, тривалістю 3 роки та покладено обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Ухвалено стягнути з ОСОБА_6 на користь потерпілої ОСОБА_7 40000 грн 
у рахунок відшкодування моральної шкоди з ПАТ «НАСК «Оранта» – 60000 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.
Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він 4 грудня 
2020 року приблизно о 19:40, керуючи автомобілем марки «OPEL VIVARO», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись проїзною частиною автодороги Т-1908 з боку 
смт. Вороніж у напрямку м. Шостка Сумської області на 5-му кілометрі автодороги, 
в порушення вимог пунктів 12.2, 12.3 Правил дорожнього руху України (далі – ПДР), будучи неуважним, у темну пору доби в умовах недостатньої видимості, не обрав безпечної швидкості руху, щоб мати змогу зупинити транспортний засіб у межах видимості дороги, у зв`язку з чим, допустив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , який, в порушення вимог пунктів 4.4, 4.7, 4.8, 4.14 «а, г» ПДР, знаходився на проїзній частині у нерухомому стані, будучи одягнений в одяг темного кольору без світлоповертальних елементів. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 помер на місці події.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 року вирок місцевого суду залишено без зміни. 
У касаційній скарзі представник цивільного відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА» – 
ОСОБА_4 , посилаючись на неправильне застосування норм процесуального та матеріального права при вирішенні цивільного позову, просить вирок місцевого суду та ухвалу суду апеляційної інстанції скасувати та закрити кримінальне провадження в цій частині. Зазначає, що судами неправильно вирішено питання щодо цивільного позову 
в частині стягнення з цивільного відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА» на користь 
ОСОБА_7 моральної шкоди, оскільки враховуючи положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-ІV) остання не має права на таке відшкодування. Також, на думку ОСОБА_4 , при вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 судами не було враховано норми вказаного закону та не правильно визначено порядок відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з ПАТ «НАСК «Оранта» на користь ОСОБА_7 , без з`ясування наявності інших осіб, котрі за законом мають право на таке відшкодування.
Перевіривши доводи, наведені в  касаційній скарзі, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з огляду на таке.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову 
в кримінальному провадженні.
Відповідно до положень ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи,  яка вчинила суспільно небезпечне діяння. 
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу Україниза умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.
З огляду на це, при вирішенні цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників і характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.
При вирішенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 до засудженого ОСОБА_5 та ПАТ НАСК «ОРАНТА», цих вимог закону місцевим та апеляційним судами дотримано.
Вироком місцевого суду встановлено,що внаслідок вчинення  ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК, потерпілій  ОСОБА_7 було заподіяно моральну шкоду у зв`язку зі смертю ОСОБА_8 . 
Приписами ч. 2 ст. 1168 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Встановивши, що ОСОБА_7 проживала із загиблим ОСОБА_8 однією сім`єю протягом тривалого часу, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився і апеляційний суд, правильно визнав її особою, яка має право на відшкодування моральної шкоди в даному кримінальному провадженні.  
З метою відшкодування завданої шкоди, ОСОБА_7 подала позов до суду, визначивши як відповідачів засудженого ОСОБА_5 та ПАТ НАСК «ОРАНТА», яка 
є страховиком у даному кримінальному провадженні.
Приписами п. 27.3 ст. 27Закону № 1961-ІV передбачено, що страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, 
її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Відтак, місцевий суд,керуючись положеннями ст. 128 КПК, проаналізувавши вимоги потерпілої ОСОБА_7 до засудженого та страховика, обґрунтовано дійшов висновку про їх задоволення в повному обсязі, з чим погодився й апеляційний суд, та визнав доведеним, що ОСОБА_7 завдано моральну шкоду на суму 100 000 грн, з якої 
60000 грн стягнув з ПАТ НАСК «ОРАНТА», а іншу суму – з ОСОБА_5 .
Що стосується доводів касаційної скарги представника цивільного відповідача ПАТ НАСК              «ОРАНТА» – ОСОБА_4 про порушення судами вимог Закону № 1961-ІV щодо необхідності розподілу страхового відшкодування моральної шкоди рівними частинами між іншими родичами загиблого, то вони є необґрунтованими, оскільки, як вбачається 
з копій оскаржуваних судових рішень, окрім потерпілої ОСОБА_7 жодна інша особа, котра відповідно до положень п. 27.3. ст. 27 Закону № 1961-ІV має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю ОСОБА_8 , з цивільним позовом до суду не зверталася. При цьому суд розглядає цивільний позов у кримінальному провадженні за правилами, визначеними кримінальним процесуальним законом та не уповноважений встановлювати наявність чи відсутність інших осіб, котрі мають право пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану суспільно небезпечним діянням.
Враховуючи викладене, судами правильно вирішено питання порядку відшкодування моральної шкоди потерпілій. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування норм матеріального права під час вирішення цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.
Вирок місцевого суду та ухвала апеляційного суду належним чином умотивовані та відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК.
Оскільки з касаційної скарги представника цивільного відповідача ПАТ НАСК              «ОРАНТА» – ОСОБА_4  та копій судових рішень не вбачається підстав для задоволення касаційної скарги, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника цивільного відповідача ПАТ НАСК «ОРАНТА» – ОСОБА_4 на вирок Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 7 квітня 2021 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 27 жовтня 2021 рокущодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді: 
 
ОСОБА_1                                             ОСОБА_2                                             ОСОБА_9