ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2022 року	Львів	Справа № 380/6176/20 пров. № А/857/20819/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді -                                            Мікули О. І.,
суддів          -                                                    Курильця А. Р., Кушнерика М. П.,
з участю секретаря судового засідання –     Єршової Ю. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду  від 17 серпня 2021 року у справі № 380/6176/20 за адміністративним позовом Головного управління ДПС у Волинській області до Товариства з обмеженою відповідальністю «Галич-Мет», Товариства з обмеженою відповідальністю «БПП ОЙЛ» про визнання договору недійсним,-

суддя в 1-й інстанції – Мартинюк В. Я., 
час ухвалення рішення – 17.08.2021 року, 
місце ухвалення рішення – м. Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначена, 

                                                     в с т а н о в и в:

Позивач – Головне управління ДПС у Волинській області звернулося в суд з позовом до відповідачів - Товариства з обмеженою відповідальністю “ГАЛИЧ-МЕТ” та Товариства з обмеженою відповідальністю “БПП ОЙЛ”, в якому просило визнати недійсним договір поставки газу від 23 березня 2020 року за №23/03.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року в позові відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального права, неповним з`ясуванням обставин справи, а тому підлягає скасуванню, покликаючись на те, що згідно з результатами первинного аналізу господарських операцій ТОВ «Галич-Мет» здійснення перерахування коштів на користь ТОВ «БПП-ОЙЛ» з рахунку ТОВ «Галич-Мет» свідчить про значні ризики легалізації коштів одержаних внаслідок укладення договору без мети настання його наслідків. Зазначає, що ТОВ «Галич-Мет» є суб`єктом легалізації готівкових коштів через яке здійснюються транзитні операції по конвертації коштів у готівку, які надходять від споживачів продукції ТДВ «Гал Кал» для подальшого використання у неофіційних розрахунках із заготівельниками брухту кольорових металів (мідь) без оформлення таких розрахунків та без сплати податкових зобов`язань. Вказує, що з проведеного системного аналізу податкової звітності ТОВ «ГАЛИЧ-МЕТ» з податку на додану вартість, податку на прибуток та ЄРПН можна стверджувати, що діяльність товариства полягала лише у проведенні оплати за поставлений газ (без його фактичного постачання) та наданні неправомірно податкового кредиту з податку на додану вартість без мети отримання господарського доходу. Таким чином, вважає, що оскаржуваний договір складений з метою ухилення від оподаткування та надання податкової вигоди третім особам, неможливість фактичного проведення (вчинення) вказаних господарських операцій. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Відзиви на апеляційну скаргу відповідачами подані не були. Відповідно до ч.4 ст.304 КАС України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Представник позивача (апелянта) – Кузьмич Ю.В. у судовому засіданні підтримала доводи, викладені в апеляційній скарзі, вважає висновки суду першої інстанції неправильними та необґрунтованими. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити.
Представник відповідача – Скочко Ю.І. у судовому засіданні не погодилася з доводами апеляційної скарги і вважає, що вони не спростовують висновків суду першої інстанції, який ухвалив законне та обґрунтоване рішення, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін. 
Заслухавши суддю-доповідача та пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення – без змін з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 березня 2020 року між ТзОВ “БПП ОЙЛ” (продавець) та ТзОВ “ГАЛИЧ МЕТ” (покупець) укладено договір поставки №23/03, згідно з яким продавець зобов`язується поставити та передати у власність покупця товар, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його вартість на умовах цього договору.
За період з 26 березня 2020 року по 14 травня 2020 року ТзОВ “БПП ОЙЛ” виставлено рахунки фактури (а.с.250 том ІІ та а.с.1 – 12 том ІІІ) за вуглеводний скраплений газ на загальну суму 40120038 грн 00 коп.
При цьому, ТзОВ “ГАЛИЧ МЕТ” платіжними дорученнями протягом періоду з 26 березня 2020 року по 03 липня 2020 року, які наявні в матеріалах справи (а.с. 84-250 том І та а.с. 1 – 249 том ІІІ) перераховано кошти за товар.
ТзОВ “БПП ОЙЛ” протягом 26 березня 2020 року – 03 липня 2020 року виписано податкові накладні (а.с.112 – 250 том ІІІ, а.с.1 – 250 том ІV та а.с.1 – 33 том V).
Контролюючий орган, вважаючи згаданий договір недійсним з мотивів завідомої  суперечності його мети інтересам держави і суспільства, звернувся в суд з позовом про визнання його недійсним. 
Змістом спірних правовідносин є недійсність договору поставки газу від 23 березня 2020 року за №23/03 з мотивів завідомої суперечності його мети інтересам держави і суспільства.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що докази подані позивачем за своїми якісними та кількісними характеристиками не є належними, допустимими, достатніми та достовірними в підтвердження обставин нереальності господарської операції та укладення спірного договору з метою отримання податкової вигоди, що суперечить інтересам держави і суспільства, тому підстави для визнання недійсним оскаржуваного договору поставки газу від 23 березня 2020 року за №23/03 відсутні.
Такий висновок суду першої інстанції, на думку колегії суддів, відповідає нормам матеріального права та фактичним обставинам справи і є правильним, законним та обґрунтованим, виходячи з наступного.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Відповідно до пп.20.1.3 п.20.1 ст.20 ПК України контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право звертатися до суду, у тому числі подавати позови до підприємств, установ, організацій та фізичних осіб, щодо визнання оспорюванних правочинів недійсними та застосування визначених законодавством заходів, пов`язаних із визнанням правочинів недійсними, а також щодо стягнення в дохід держави коштів, отриманих за нікчемними договорами.
За змістом п.61.1 ст.61 ПК України податковий контроль - система заходів, що вживаються контролюючими органами та координуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
П.61.2 цієї ж статті передбачає, що податковий контроль здійснюється органами, зазначеними у статті 41 цього Кодексу, в межах їх повноважень, встановлених цим Кодексом.
За приписами ст.62 ПК України податковий контроль здійснюється шляхом: ведення обліку платників податків; інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючих органів; перевірок та звірок відповідно до вимог цього Кодексу, а також перевірок щодо дотримання законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, у порядку, встановленому законами України, що регулюють відповідну сферу правовідносин; моніторингу контрольованих операцій та опитування посадових, уповноважених осіб та/або працівників платника податків відповідно до статті 39 цього Кодексу.
Згідно з п.71.1 ст.71 ПК України інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - комплекс заходів, що координується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій. 
Статті 72 та 73 цього ж Кодексу встановлюють правила збору та отримання такої інформації.
Відповідно до п.74.3 ст.74 ПК України зібрана податкова інформація та результати її опрацювання використовуються для виконання покладених на контролюючі органи функцій та завдань, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, для формування та реалізації єдиної державної податкової політики.
Як правильно звернув увагу суд першої інстанції, наведені норми Податкового кодексу України вказують на те, що реалізація позивачем покладених на нього повноважень, в тому числі і щодо звернення в суд з позовом про визнання договору недійсним, повинні ґрунтуватись на інформації, яка міститься у певних документах – джерелах, які перелічені у статтях 72 та 73 ПК України. 
За змістом ч.1 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з ч.1 ст.72 згаданого Кодексу доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ч.2 цієї статті).
Вимоги до обсягу та якісних характеристик доказів визначено положеннями статей 73, 74, 75 та 76 КАС України.
Ч.2 ст.73 КАС України передбачає, що предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Так, предметом доказування у цій справі є мета договору, як така що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч.1 ст.207 ГК України та ст.203 ЦК України).
Ч.2 ст.74 КАС України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що така інформація у спірних правовідносинах має бути зібрана та відображена у певних засобах доказування, які відповідають вимогам зазначених у наведених нормах. Такими можуть бути акти перевірки, довідки тощо. Разом з тим, матеріали справи вказаних доказів не містять, що і не заперечувалося учасниками справи в судовому засіданні.
Згідно з ч.1 ст.75 та ч.1 ст.76 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження своїх аргументів було додано копію спірного договору, перелік виписаних податкових накладних, копії відомості по рахунку 6851, копія листа ТзОВ “Галич-Мет”, копія звіту суб`єкта малого підприємництва за перше півріччя 2019 року, копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
При цьому, як правильно звернув увагу суд першої інстанції, на переконання позивача, такі докази підтверджують те, що дана господарська операція є нереальною і має на меті отримання необґрунтованої  податкової вигоди.
Разом з тим, ТзОВ “Галич-Мет” додало спірний договір поставки, платіжні доручення, рахунки фактури, податкові накладні, копію повідомлення про об`єкти оподаткування, договори оренди нежитлових приміщень, акт приймання передачі нежитлових приміщень, листи ТзОВ “Галич-Мет” від 06 липня 2020 року та від 17 липня 2020 року, адресований ТзОВ “БПП ОЙЛ”, лист-відповідь 22 липня 2020 року від останнього про відтермінування поставки, декларації відповідності матеріально-технічної бази вимогам законодавства з питань охорони праці, технічні паспорти на плавильні печі та піч вогневого рафінування, розрахунок потужностей підприємства.
Як правильно зазначив суд першої інстанції, подані документи ТзОВ “Галич-Мет” підтверджують факт того, що спірна угода укладалась з метою придбання газу, який необхідний для здійснення підприємницької діяльності, а саме: використання його для плавильних печей в процесі виробництва міді – основної діяльності товариства.
Крім того, обмін листами між відповідачами вказує на те, що у цьому випадку має місце невиконання умов договору, а не укладення його з метою, яка суперечить інтересам держави.
Колегія суддів зазначає, що наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах. Необґрунтована податкова вигода характеризується відсутністю фактичного виконання господарських операцій, здійсненням операцій без ділової мети та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту, узгодженістю дій покупця та постачальника для штучного створення умов бюджетного відшкодування.
Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що надання податковому органу належним чином оформлених документів, передбачених законодавством про податки та збори, з метою одержання податкової вигоди є підставою для її одержання, якщо податковий орган не встановив та не довів, що відомості, які містяться в цих документах, неповні, недостовірні та (або) суперечливі, є наслідком укладення нікчемних правочинів або коли відомості ґрунтуються на інших документах, недійсність даних в яких установлена судом.
Таким чином, враховуючи усе наведе вище, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не доведено в порядку визначеному Кодексом адміністративного судочинства України нереальності спірного договору, укладення його з метою отримання незаконної податкової вигоди, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, а його аргументи ґрунтуються на припущеннях, та не підтверджуються належними, допустимими, достатніми та достовірними доказами. 
Аналізуючи наведені вище правові норми та встановлені фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що докази подані позивачем за своїми якісними та кількісними характеристиками не є належними, допустимими, достатніми та достовірними в підтвердження обставин нереальності господарської операції та укладення спірного договору з метою отримання податкової вигоди, що суперечить інтересам держави і суспільства, тому підстави для визнання недійсним оскаржуваного договору поставки газу від 23 березня 2020 року за №23/03 відсутні.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Крім того, колегія суддів зазначає, що інші зазначені позивачем в апеляційній скарзі обставини, крім вищеописаних обставин, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості в межах відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
З врахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Оскільки колегія суддів залишає без змін рішення суду першої інстанції, то відповідно до ч.6 ст.139 КАС України понесені сторонами судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,-
                                                         п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Волинській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 17 серпня 2021 року у справі № 380/6176/20 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених ст.328 КАС України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції. 

Головуючий суддя	 	О. І. Мікула 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	М. П. Кушнерик  	
Повне судове рішення складено 28 січня 2022 року.