ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/478/22 Справа № 175/1895/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ребров С. О. Суддя у 2-й інстанції - Свистунова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2022 року                                                                        м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді – Свистунової О.В.,
суддів – Красвітної Т.П., Єлізаренко І.А.,
за участю секретаря – Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро

апеляційну скаргу  ОСОБА_1 

на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року

по справі за заявою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, –

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2018 року головний державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Ванжа О.В. (далі – державний виконавець) звернувся до суду з заявою про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, посилаючись на те, що на примусовому виконанні у відділі перебуває виконавчий лист № 204/6827/13, виданий Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська, про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства “УкрСиббанк” (далі – АТ “УкрСиббанк”) заборгованості за кредитним договором № 11395452000 (№ 11395452001) від 18 вересня 2008 року станом на 11 вересня 2013 року в загальному розмірі 316 091,62 доларів США.

При здійсненні дій спрямованих на виконання вказаного виконавчого документа стало відомо, що майно, на яке можливо звернути стягнення в межах виконання рішення суду, крім транспортного засобу марки ПГ, модель 1, 2004 року випуску, та належні боржнику кошти, відсутні.

При цьому, на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 31 липня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною A.B. та зареєстрованого в реєстрі за № 1585, ОСОБА_2 належить нежитлове приміщення «Будинок побуту», розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , який є предметом іпотеки, переданим у забезпечення виконання зобов`язань, що випливають з кредитного договору, за яким рішенням Красногвардійським районним судом м. Дніпропетровська стягнуто заборгованість у справі № 204/6827/13.

Посилаючись на те, що він позбавлений можливості звернути стягнення на нерухоме майно – предмет іпотеки, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності за боржником, який в добровільному порядку рішення не виконує, виконавець просив задовольнити подану ним заяву.

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області
від 18 вересня 2018 року заяву головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області задоволено.

Звернуто стягнення на нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю, «Будинок побуту 1-А», загальною площею 623,3 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці, площею 1 830 кв. м, та є предметом іпотеки за договором іпотеки № 11395452000/1 від 18 вересня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округ Бондар І.М., переданого ОСОБА_2 в забезпечення кредитного договору споживчого кредиту № 11395452000, що належить останньому на підставі договору купівлі-продажу нежитлової будівлі, посвідченого 31 липня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною A.B. за реєстровим № 1585, не зареєстрованого за останнім згідно чинного законодавства (в Державному реєстрі прав власності, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно) та зареєстрованому в реєстрі прав власності за державою в особі Міністерства аграрної політики України, в господарському державному підприємстві Навчально-дослідного господарства “Самарський”.

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року залишено без змін.

У грудні 2019 року, не погодившись з ухвалою місцевого суду, ОСОБА_1 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 03 січня 2020 року поновлено ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги відмовлено. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року визнано неподаною та повернуто заявникові.

ОСОБА_1 повторно звернулась до апеляційного суду з апеляційною скаргою на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні заяви державного виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, відмовлено.

Суд апеляційної інстанції виходив з відсутності у справі будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження вчинення державним виконавцем всіх передбачених законом заходів щодо виконання судового рішення, і що такі заходи виявилися безрезультатними.

Крім того, апеляційний суд вказав, що державний виконавець не встановив, чи придбано спірне майно в період шлюбу.

Також на думку апеляційного суду оскаржена ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 жовтня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 03 січня 2020 року про повернення апеляційної скарги залишено без змін.

Касаційну скаргу АТ “УкрСиббанк” задоволено частково.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , яка не приймала участі у справі, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувану ухвалу скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви державного виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга мотивована тим, що починаючи з 07 вересня 2001 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . У шлюбі за договором купівлі-продажу було придбано нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Право власності на нерухоме майно зареєстровано за ОСОБА_2 . Державним виконавцем не було доведено ухилення ОСОБА_2 від виконання судового рішення, не вжито належних заходів для встановлення факту відсутності у боржника коштів чи рухомого майна для звернення стягнення.

Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Дніпропетровській області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), АТ “УкрСиббанк” надіслали відзиви на апеляційну скаргу, у яких зазначають, що ухвала суду першої інстанції прийнята з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просили ухвалу суду залишити без змін.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники справи повідомлені належним чином у відповідності до вимог статей 128-130 ЦПК України, що підтверджується наявними в матеріалах справи рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з положенням частини другої статті 374 ЦПК України підставами апеляційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог частини першої статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд переглядає справу за наявними і ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтями 12, 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції установлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 01 жовтня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь АТ “УкрСиббанк” заборгованість за кредитним договором № 11395452000 від 18 вересня 2008 року, що утворилася станом на 11 вересня 2013 року в загальному розмірі 316 091,62 доларів США.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором, між ОСОБА_2 та АТ “УкрСиббанк” 18 вересня 2008 року укладено договір іпотеки № 11395452000/1, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 13966.

Відповідно до пункту 1.1. договору іпотеки предметом іпотеки за цим договором виступає нерухоме майно, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , та є власністю іпотекодавця ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 31 липня 2007 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Козіною A.B. за реєстровим №1585.

За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, нежитлова будівля «Будинок побуту», загальною площею 623,3 кв.м., що знаходиться в АДРЕСА_1 на земельній ділянці 1 830 кв.м., зареєстрована за державою, в особі Міністерства аграрної політики України, та перебуває в господарському віданні державного підприємства Навчально-дослідного господарства “Самарський”.

Задовольняючи заяву державного виконавця про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, суд першої інстанції виходив з того, що виконавець позбавлений можливості звернути стягнення не нерухоме майно – предмет іпотеки, у зв`язку з відсутністю державної реєстрації права власності за боржником, який в добровільному порядку рішення не виконує.

Проте, колегія суддів вважає, що до таких висновків суд першої інстанції дійшов передчасно, виходячи з наступного.

Відповідно до змісту частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без змін, а скаргу – без задоволення; 2) скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення; 3) визнати нечинним судове рішення суду першої інстанції повністю або частково у передбачених цим Кодексом випадках і закрити провадження у справі у відповідній частині; 4) скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково; 5) скасувати судове рішення і направити справу для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 6) скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції; 7) скасувати ухвалу про відкриття провадження у справі і прийняти постанову про направлення справи для розгляду до іншого суду першої інстанції за встановленою підсудністю; 8) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-7 частини першої цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 446 (Підсудність справ) розділу VІ ЦПК України (процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб) процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах, вирішуються судом, який розглядав справу як суд першої інстанції, якщо інше не визначено цим розділом.

Відповідно до частини першої статті 378 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню з направленням справи на розгляд за встановленою законом підсудністю, якщо рішення прийнято судом з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності).

Частиною другою статті 378 ЦПК України встановлено, що справа не підлягає направленню на новий розгляд у зв`язку з порушеннями правил територіальної юрисдикції (підсудності), якщо учасник справи, який подав апеляційну скаргу, при розгляді справи судом першої інстанції без поважних причин не заявив про непідсудність справи.

Судом апеляційної інстанції установлено, що звертаючись до суду з заявою про звернення стягнення на нерухоме майно боржника в межах виконавчого провадження з виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська, державний виконавець посилався на положення статті 30 ЦПК України, а тому у зв`язку зі знаходженням нерухомого майна в Дніпровському районі Дніпропетровської області направив заяву до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області.

На виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби ГТУЮ у Дніпропетровській області знаходиться виконавчий лист, виданий на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року у справа № 204/6827/13, тому заяву державного виконавця було розглянуто Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області в порушення положень частини першої статті 446 ЦПК України.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , зокрема, посилалась на те, що оскаржувана ухвала постановлена судом першої інстанції з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності) (т.3 а.с.89).

Колегією суддів установлено, що ОСОБА_1 не була залучена судом першої інстанції до участі у справі при розгляді заяви державного виконавця, внаслідок чого судова повістка їй не надсилалась, а тому була позбавлена права подати свої пояснення і заперечення, зокрема, заявити про не підсудність цієї справи.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржена ОСОБА_1 ухвала Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року постановлена судом першої інстанції з порушенням правил територіальної юрисдикції (підсудності), а тому доводи апеляційної скарги в цій частині знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в апеляційному порядку.

При цьому, суд апеляційної інстанції позбавлений можливості надавати оцінку судовому рішенню по суті вирішення справи, оскільки справа фактично не була вирішена судом встановленим законом.

Ураховуючи викладене, встановивши порушення судом першої інстанції вимог процесуального закону, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року та направлення справи для розгляду до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за встановленою законом підсудністю на підставі частини першої статті 378 ЦПК України.

Щодо постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року.

Порядок розгляду апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, встановлений статтею 370 ЦПК України.

Так, якщо апеляційна скарга надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи, і особа, яка подала скаргу, не була присутня під час апеляційного розгляду справи, суд розглядає відповідну скаргу за правилами цієї глави (частина перша статті 370 ЦПК України).

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 370 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги суд приймає постанову відповідно до статті 382 цього Кодексу.

При цьому, за наявності підстав може бути скасовано раніше прийняту постанову суду апеляційної інстанції. Суд апеляційної інстанції розглядає скаргу, вказану в частині першій цієї статті, в межах доводів, які не розглядалися під час апеляційного розгляду справи за апеляційною скаргою іншої особи.

За змістом статті 370 ЦПК України розгляд апеляційної скарги, що надійшла до суду апеляційної інстанції після закінчення апеляційного розгляду справи передбачає перевірку законності судового рішення за наслідками розгляду попередньої апеляційної скарги.

Аналогічний висновок викладено Верховним Судом у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 522/21026/16-ц та від 07 липня 2021 року у справі № 2/463/1601/14.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_2 . Дніпровським апеляційним судом 19 березня 2019 року прийнято постанову про залишення без змін ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року.

Натомість за результатами розгляду апеляційної скарги ОСОБА_1 . Дніпровський апеляційний суд 11 лютого 2021 року скасував ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року та ухвалив нове рішення про відмову в задоволенні заяви державного виконавця.

При цьому, постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року скасовано не було.

Вказане призвело до існування в справі № 175/1895/18 двох взаємовиключних судових рішення апеляційного суду, які набрали законної сили:

1) постанова від 19 березня 2019 року про залишення без змін ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року;

2) постанова від 11 лютого 2021 року про скасування ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року.

Отже, з урахуванням встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку про необхідність скасування постанови Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року та направити справу за заявою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, – для розгляду до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за встановленою законом підсудністю.

Керуючись ст. 259,268,374,378,381,382,383,384 ЦПК України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18 вересня 2018 року – скасувати.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 19 березня 2019 року – скасувати.

Направити справу за заявою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про надання дозволу на звернення стягнення на нерухоме майно боржника, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку, – для розгляду до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська за встановленою законом підсудністю.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення.

Головуючий О.В. Свистунова

Судді: Т.П. Красвітна

І.А. Єлізаренко