Справа № 309/1279/20

П О С Т А Н О В А
Іменем України

        28 березня 2022 року м. Ужгород

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Закарпатського апеляційного суду в складі: 

головуючого-судді: Собослой Г.Г.,
суддів: Фазикош Г.В., Мацунич М.В., 
з участю секретаря: Жганич К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду від 19 квітня 2021 року у справі № 309/1279/20 (Головуючий: Орос Я.В.), - 

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2020 року ТзОВ «Кредитні ініціативи» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу та інфляційних витрат, мотивуючи тим, що 16 квітня 2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № 153. 
Згідно договору від 17 грудня 2012 року право вимоги за кредитним договором ПАТ «АКІБ» відступило ТзОВ «Кредитні ініціативи».
Банк свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит у сумі 19 000,00 доларів США.
Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов`язався в поруку та на умовах, що визначені кредитним договором повернути кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойки та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором та Додатком № 1 до нього - графіком платежів.
У порушення умов Договору, позичальник ОСОБА_1 свої зобов`язання належним чином не виконав, у результаті чого утворилась заборгованість по кредитному договору, яка становила 81 314,79 грн.
Рішенням Хустського районного суду від 12 березня 2014 року позов ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на їх користь заборгованість по кредитному договору у сумі 81 314,79 грн.
Оскільки заборгованість за кредитним договором № 153 від 16 квітня 2007 року була стягнута судом станом на 31.08.2013 року, а рішенням суду стягнуто станом на 12.03.2014 року, позивач вважає, що за період прострочення виконання рішення суду стягував на підставі ст. 625 ЦК України має право стягнути з боржника 3 % річних та інфляційні витрати, а саме заборгованість 3 % по ст. 625 ЦК України на суму - 12 956,95 грн., інфляційні витрати - 78689,84 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості.
Відповідно до п. 6.9 крдитного договору № 153 сторонами погоджено, що строк позовної давності встановлюється тривалістю 10 років. Кредитор має право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України в межах строку позовної давності.
Посилаючись на вказані обставини позивач просив задовольнити заявлені позовні вимоги.
Рішенням Хустського районного суду від 14 квітня 2021 року позовні вимоги ТзОВ «Кредитні ініціативи» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість 3% річних по ст. 625 ЦК України становить - 12956 грн. 95 коп. та інфляційні витрати у розмірі 78 689,84 коп.
Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» суму судового збору в розмірі 2 102 грн.
Не полгоджуючись із даним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення суду, як таке, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки підстав передбачених чинним законодавством для задоволення позовних вимог відсутні, так як позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення в судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до нового виконання грошового зобов`язання. При цьому основою для нарахування 3 % річних та інфляційних витрат, згідно з вимогами закону, є сума основного боргу, необтяжена іншими нарахуваннями, що спростовує доводи заявника про зворотнє. Посилання позивача на продовжену оговором позовну давність не слід брати до уваги, так як після рішення суду кредитний договір припинився і змінилося положення договору про продовжений строк позовної давності, а відповідно до застосування вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України строк позовної давності становить у три роки, про що заявлено стороною у спорі.
Заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Ракущинець А.А., який підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, представника ТзОВ «Кредитні ініціативи» - адвоката Дорош І.І., яка просить рішення суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню із наступних підстав.
Встанволено, що 16.04.2007 року між АТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» зобов`язалось передати грошові кошти, а ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» зобов`язувалось відступити ТОВ «Кредитні ініціативи» свої права грошових вимог до боржників за кредитними договорами у тому числі, і за кредитним договором № 153 від 16.04.2007 року укладеним із ОСОБА_1 .
Оскільки, позичальник неналежно виконав зобов`язання за кредитним договором і рішення Хустського районного суду від 12 березня 2014 року стягнуто із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість у сумі 81 314,79 грн. та судові витрати у справі.
Дане рішення набрало законної сили 24.03.2014 року і таке є не виконано.
Відповідно до ч.1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно з ч.1 ст. 598, ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України в у разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання
Рішенням Хустського районного суду від 12 березня 2014 року, яким стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість по кредиту не вирішувалося питання стягнення інфляційних витрат на суму боргу та 3 % річних.
Даний спір виник внаслідок несвоєчасної сплати відповідачем стягнутих на підставі рішення суду про стягнення договором коштів.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором позики, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносини сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє права кредитора на отримання сум передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.
Зазначена позиція підтверджена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження № 14-254цс19).
Згідно з вимогами кредитного договору за наявності прострочення виконання основного зобов`язання в обумовлений сторонами строк позивач використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишився несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, як з позичальника.
Своїми діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. У такому випадку має застосовуватися вимога про сплату процентів від суми позики, передбачено ч. 1 ст. 1048 ЦК України, до дня встановленого кредитором у вимозі про дострокове повернення кредиту , якою була позовна заява ТзОВ «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про стягнення боргу по кредиту у 2014 році.
Посилання позивача і суду на продовжену договором позовну давність визначену в п. 6.9* Кредитного договору 10 років, судова колегія не приймає до уваги, оскільки після прийняття рішення суду кредитний договір припинився і припинилося положення цього договору про продовжений строк позовної давності.
Главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовна давність.
До правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених статтею 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність у три роки (стаття 257 ЦК україни).
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (стаття 267 ЦК України).
У відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
У відзиві на позовну заяву про стягнення на підставі ст. 625 ЦК України 3 % річних та інфляційних витрат, нарахованих на суму боргу від 02 листопада 2020 року ОСОБА_1 заявив про застосування наслідків спливу позовної давності до вимог позивача (а.с. 55-61).
Право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували зверненню із таким позовом, тобто такий індекс інфляції та три проценти річних слід рахувати за період з 02.06.2017 року по 02.06.2020 рік.
Згідно розрахунку інфляційних витрат та 3 проценти річних наданих ОСОБА_1 з яким погоджується суд апеляційної інстанції індекс інфляції за період з 02.06.2017 року по 02.06.2020 року складає 14 820,32 грн. та 3 % річних за цей самий період у сумі 5 941,33 грн., а всього підлягає стягненню із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» - 20 761,65 грн.
Враховуючи наведене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції слід змінити із постановленням нового рішення у відповідності до п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, яким позовні вимоги ТзОВ «Кредитні ініціативи» слід задовольнити частково.
Керуючись ст. с. 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст.ст. 257, 261, 267, 526, 599, 611, 625 ЦК України, судова колегія,- 

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Хустського районного суду від 19 квітня 2021 року змінити та викласти у наступній редакції:
Стягнути із ОСОБА_1 на користь ТзОВ «Кредитні ініціативи» - 20 761,65 грн., з яких: 5 941,33 грн. 3 % річних та 14 820,32 грн. інфляційних витрат.
У решті позову відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення
Повний текст постанови складено - 04 квітня 2022 року.

Головуючий:        (підпис)
Судді:                            (підписи)
Згідно з оригіналом:
Суддя Закарпатського 
апеляційного суду Г.Г. Собослой