ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.01.2022   року          м.Дніпро         Справа №  908/2142/21

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Чус О.В. (доповідач), 
суддів: Подобєд І.М., Орєшкіна Е.В.
секретар судового засідання: Григоренко А.А.
за участю представників сторін:
від позивача: Войтенко Ю. Г., витяг з ЄДР ,   самопредставництво;
від відповідача: не з`явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма Лев” на рішення Господарського суду Запорізької  області від 27.09.2021р., (повне рішення складено 01.10.2021р. суддя  Корсун В.І.) у справі №908/2142/21
за позовною заявою: товариства з обмеженою відповідальністю “Агрохімсервіс”, 69005, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 88, кв. 5  
до відповідача: товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма Лев”, 70530, Запорізька область, Оріхівський район, смт. Комишуваха, вул. Польова, буд. 1

про стягнення 287 519,65 грн.

ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та рішення суду.
22.07.21 до господарського суду Запорізької області від товариства з обмеженою відповідальністю “Агрохімсервіс” (далі ТОВ “Агрохімсервіс”) надійшла позовна заява за вих. від 21.07.21 до товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма Лев” (далі ТОВ “Агрофірма Лев”) про стягнення 287 519,65 грн. згідно договору поставки від 13.11.19 № 131102-КР, а саме: 214 954,80 грн. штрафу, 13 193,61 грн. пені та 59 371,24 грн. процентів річних.
Позов обґрунтовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо здійснення своєчасного розрахунку за товар поставлений позивачем по договору від 13.11.19 № 131102-КР. З підстав прострочення виконання відповідачем основного грошового зобов`язання у сумі 637    387,00 грн. за вказаним договором, позивачем нараховано на підставі пунктів 9.3-9.5 договору та заявлено до стягнення з відповідача 214    954,80 грн. штрафу, 13    193,61 грн. пені та 59    371,24 грн. процентів річних.
Рішенням Господарського суду Запорізької  області від 27.09.2021р. у справі №908/2142/21 позов задоволено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма Лев” (70530, Запорізька область, Оріхівський район, смт Комишуваха, вул. Польова, буд. 1, код ЄДРПОУ 38608714) на користь товариства з обмеженою відповідальністю “Агрохімсервіс” (69005, м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 88, кв. 5, код ЄДРПОУ 31522332) - 13    193 (тринадцять тисяч сто дев`яносто три) грн. 61 коп. пені, 214    954 (двісті чотирнадцять тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) грн. 80 коп. штрафу, 59    371 (п`ятдесят дев`ять тисяч триста сімдесят одну) грн. 24 коп. 54 % річних та 4    312 (чотири тисячі триста дванадцять) грн. 79 коп. судового збору. 
Задовольняючи позовні вимоги, господарський суд послався на те, що матеріалами справи встановлено порушення з боку відповідача своїх договірних зобов`язань щодо проведення з позивачем у строк до 20.08.20 розрахунків за поставлений ТОВ “Агрофірма Лев” товар по договору від  13.11.19 № 131102-КР у загальній сумі 637    387,00 грн.
Також господарським судом вказано про обґрунтоване нарахування  пені у розмірі 13  193, 61 грн.; штрафу у розмірі 214  954,80 грн та 54% річних у розмірі 59  371,24 грн.

Доводи та вимоги апеляційної скарги.
Не погоджуючись з вказаним рішеннями суду, відповідач звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить  скасувати оскаржуване рішення в частині стягнення з відповідача на користь позивача штрафу в розмірі 214  954,80 грн. та 54% річних у розмірі 59  371,24 грн. та в цій частині ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач визнає, що порушив взяті на себе зобов`язання щодо строків оплати  за поставленний товар. Проте, на момент подання позовної заяви зобов`язання  ТОВ «Агрофірма Лев» перед ТОВ «Агрохімсервіс» виконанні в повному обсязі.
Позивач в розумінні ст 74 ГПК України не довів суду факт завдання йому збитків, сам факт прострочення виконання зобов`язання  на два місяці не є достатнім доказом підтвердження завдання ТОВ «»Агрохімсервіс» збитків. 
Скаржник зазначає про те, що ТОВ «Агрохімсервіс» направив 13.04.2021 на адресу ТОВ «Агрофірма Лев»  листа та акт звірки взаєморозрахунків від 13.04.2021 щодо  пред`явлення до виплати 98  223,93 грн. курсова різниця. Вказану курсову різницю ТОВ «Агрофірма Лев»    сплатило у повному обсязі, що підтвержується платіжним дорученням від 26.07.2021 у розмірі 98  223,93 грн.
Відтак, на думку скаржника, заявлені позивачем штрафні санкції з урахуванням виконання зобов`язання у повному обсязі та сплати курсової різниці є занадто великими та непомірними з урахуванням відсутності завданих збитків позивачу.
Також скаржник вважає, що стягнення з відповідача 54 % річних є несправедливим та непомірним, з урахуванням виконання зобов`язання у повному обсязі та сплати курсової різниці у розмірі 98  223,93 грн.
Таким чином, прймаючи до уваги  вжиття заходів до виконання зобов`язання, ступінь його виконання (повне виконання мало місце протягом двох  з половиною місяців з дня коли зобов`язання мало бути виконане), сплати курсової різниці в  розмірі 98  223,93 грн. наслідки порушення зобов`язання, невідповідність розміру стягуваної неустойки (штрафу) таким наслідкам, 54 % річних від простроченої суми, зіставляючи майнові інтереси обох сторін, скаржник вважає, що є за можливе зменшити розмір неустойки (штрафу) та 54 % річних від просточеної суми відмовивши у їх задоволенні.
Рушення в частині стягнення пені відповідачем не оскаржується.

Узагальнені доводи інших учасників провадження у справі.
Позвачем надано відзив на апеляційну скаргу відповідача в якому зазначено про те, що судом першої інстанції повно та обгрунтовано з`ясовано оставини, що мають значення для справи, висновки, викладені в рішенні відповідають обставинам справи, судом правильно застовано норми матеріального та процесуального права,  доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та не спростовують правильності прийнято судом рішення. Просить залишити оскаржуване рішення без змін, а апеляційцну скаргу без задоволення. 
Зокрема, у відзиві йдеться про те, що умовами договору  поставки № 131102-КР від 13.11.2019 (пунтктами 9.2.; 9.4.; 9.5.) між сторонами були узгодженні певні види відповідальності  за просточення оплати за товар.
Ці умови є частиною типового договору поставки, який укладається ТОВ «Агрохімсервіс» з покупцями. Такий розмір штрафних санкцій та відсотки річних  є адекватними та загальноприйнятими в сфері аграрного ринку. Загальна сума заявлених Позивачем вимог сумарно складає близько 45 % від суми простроченої Відповідачем заборгованості є справедливою та співставною з допущеними Відповідачем порушенням своїх господарських з зобов`язань.
Відповідачем не доведено неможливість своєчасного здійснення розрахунків. Необгрунтоване зменшення розміру штрафних санкцій нівелюватиме значення неустойки  як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист прав та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне отримання горошових коштів за поставлений  ним товар.
Сплата Відповідачем 26.07.2021 за актами перерахунку вартості товару 98  223,93 грн. курсових різниць не стосується ані відповідальності за прострочення оплати за поставлений товар, ані розміру збитків Відповідача від такого просточення чи їх компенсації Відповідачем, і відповідно не стосуються предмету доказування у даній справі.

          Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма Лев” на рішення Господарського суду Запорізької  області від 27.09.2021р. у справі №908/2142/21 у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення (виклику) учасників справи.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 17.12.2021 розгляд апеляційної скарги у справі № 908/2142/21 призначено в судове засідання на 13.01.2022 о 11:20 год, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
У судовому засіданні 13.01.2022р. оголошено вступну та резолютивну частини  постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції.
13.11.19 між товариством з обмеженою відповідальністю “Агрохімсервіс” (Постачальник) та товариством з обмеженою відповідальністю “Агрофірма Лев” (Покупець) укладено договір поставки № 131102-КР (далі договір), за умовами якого (п. 1.1 договору) Постачальник зобов`язується поставити Покупцю товар у строки, визначені цим Договором , а Покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити його вартість в розмірі, порядку та у строки, що визначені цим Договором.
Пунктом 1.2. договору визначено, що найменування, асортимент, кількість, ціна та загальна вартість товару визначені в Специфікаціях до цього Договору, які є його невід`ємною частиною.
Згідно із п. 1.3 договору, поставка товару здійснюється партіями. На поставку кожної партії Товару сторонами укладається відповідна Специфікація.
Постачальник здійснює поставку в строки, які визначаються у Специфікації на поставку відповідної партії Товару (п.5.11. договору).
Відповідно до п. 5.3. договору, передача Товару Покупцю здійснюється на підставі відповідних видаткових накладних та, в разі необхідності, товарно-транспортних накладних. Будь-які видаткові накладні (поставки Товару), здійснені сторонами на протязі
терміну дії цього Договору, вважаються здійсненими за цим Договором та на його умовах, незалежно від посилання в них на Договір. Товар з боку Покупця приймає особа, чиї повноваження підтверджуються довіреністю на отримання товарно-матеріальних цінностей. Моментом поставки вважається передача Товару Покупцю на підставі відповідних накладних. З моменту передачі до Покупця переходять всі ризики щодо Товару.
У п. 7.1 договору зазначено, що загальна вартість Товару за цим Договором визначається як сума вартості Товару за всіма Специфікаціями до цього Договору.
Відповідно до п. 7.2. та 7.3. договору, оплата за Товар здійснюється в порядку та на умовах, визначених в Специфікації на поставку відповідної партії Товару. Оплата Товару здійснюється в безготівковій формі в національній валюті України шляхом перерахування
грошових коштів на банківський рахунок Постачальника або в інший не заборонений законодавством спосіб.
Пунктом 8.1. договору визначено, що він набирає законної сили з моменту підписання і діє до 31 грудня 2022 р.
Додатками до договору є підписані між сторонами Специфікації №№ 1-11, якими визначено, зокрема, найменування, асортимент, кількість, ціну, вартість товару, строк поставки та умов оплати.
З  акту звірки взаємних розрахунків за період з січня по липень 2019 року, який підписано уповноваженими особами позивача і відповідача, та засвідчений печатками кожної із сторін, вбачається, що станом на 31.07.21 заборгованість ТОВ “Агрофірма Лев” за товари на користь ТОВ “Агрохімсервіс” склала 937    387,00 грн.
У подальшому, відповідачем було здійснено часткові оплати товару по договору від 13.11.19 № 131102-КР у загальній сумі 937    387,00 грн., а саме 06.08.20 сплачено  200    000,00 грн. (платіж проведено банком 07.08.20); 14.08.20 сплачено 100    000,00 грн.; 04.09.20 сплачено 100    000,00 грн.; 09.10.20 сплачено 100    000,00 грн.; 16.10.20 сплачено 100    000,00 грн.; 13.11.20 сплачено 337    387,00 грн., що підтверджується відповідними платіжними дорученнями та банківською випискою по рахунку ТОВ “Агрохімсервіс”  за період з 07.08.20 по 13.11.20.
Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем свої грошових зобов`язань за договором від 13.11.19 № 131102-КР в частині здійснення повного розрахунку з ТОВ “Агрохімсервіс” до 20.08.20 за поставлений товар, позивач звернувся до суду із цим позовом за захистом своїх порушених прав та інтересів. А саме, позивачем заявлено вимоги про стягнення з відповідача 214 954,80 грн. штрафу, 13 193,61 грн. пені та 59 371,24 грн. процентів річних. 

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлених місцевим господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки        в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга        не підлягає        задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5        статті 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Відповідно до положень статей        74,        76,        77 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ч. 1 ст. 175 Господарського кодексу України (ГК України), майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України (ЦК України) з урахуванням особливостей, передбачених ГК України.
Відповідно до положень ст. ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до вимог закону, умов договору. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.
Аналогічний припис закріплено частинами 1, 7 ст. 193 ГК України.
Згідно з ч. 2 ст. 11 ЦК України та ст. 174 ГК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори, які в силу ст. 629 ЦК України є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності із ч. 1 та ч. 2 ст. 265 ГК України, за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір поставки укладається на розсуд сторін або відповідно до державного замовлення.
Статтею 712 ЦК України закріплено, що до договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін (ч.2).
Як вірно встановлено судом першої інстанції, актом звірки взаємних розрахунків за період з січня по липень 2019 р. підтверджується наявність у ТОВ “Агрофірма Лев” (станом на 31.07.21) заборгованості перед позивачем за товари у загальній сумі 937    387,00 грн.
З платіжних доручень та банківської виписки по рахунку ТОВ “Агрохімсервіс”  вбачається, що у період з 07.08.20 по 13.11.20 відповідачем здійснено розрахунок з позивачем за товари по договору від 13.11.19 № 131102-КР у загальній суму 937    387,00 грн., а саме: 06.08.20 сплачено 200    000,00 грн. (платіж проведено банком 07.08.20); 14.08.20 сплачено 100    000,00 грн.; 04.09.20 сплачено 100    000,00 грн.; 09.10.20 сплачено 100    000,00 грн.; 16.10.20 сплачено 100    000,00 грн.; 13.11.20 сплачено 337    387,00 грн.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з підстав порушення відповідачем строків виконання грошового зобов`язання по сплаті 637    387,00 грн. (загальний період прострочення з 21.08.20 по 12.11.20).
Як свідчать первинні бухгалтерські документи надані позивачем до позовної заяви, на виконання умов договору від 13.11.19 № 131102-КР ТОВ “Агрохімсервіс” у період з 10.03.20 по 02.07.20 поставило відповідачу товар на загальну суму 783    899,52 грн., що підтверджується видатковими накладними від 10.03.20 № 1003-000026 на суму 301    132,08 грн., від 01.04.20 № 0104-000042 на суму 62    717,76 грн., від 03.04.20 № 0304-000047 на суму 67    197,60 грн., від 23.04.20 № 2304-000029 на суму 64    481,82 грн., від 19.05.20 № 1905-000002 на суму 17    919,36 грн., від 02.06.20 № 0206-000008 на суму 40    318,56 грн., від 15.06.20 № 1506-000002 на суму 48    418,08 грн., від 19.06.20 № 1906-000009 на суму 37    440,00 грн., від 02.07.20 № 0207-000013 на суму 49    811,04 грн., від 02.07.20 № 0207-000014 на суму 94    463,22 грн., які підписані уповноваженими представниками сторін та засвідчені печатками ТОВ “Агрохімсервіс” та ТОВ “Агрофірма Лев” без жодних зауважень та заперечень.
Із змісту Специфікацій №№1-11 до договору від 13.11.19 № 131102-КР  та наведених вище видаткових накладних вбачається, що:
- товар за видатковою накладною від 10.03.20 № 1003-000026 на суму 301    132,08 грн. поставлений на виконання укладеної сторонами Специфікації № 3, строк оплати якої встановлено до 20 серпня 2020 р.;
- товар за видатковими накладними від 01.04.20 № 0104-000042 на суму 62    717,76 грн. та від 03.04.20 № 0304-000047 на суму 67    197,60 грн., поставлений на виконання укладеної сторонами Специфікації № 4, строк оплати якої встановлено до 20 серпня 2020 р.;
- товар за видатковою накладною від 23.04.20 № 2304-000029 на суму 64    481,82 грн. поставлений на виконання укладеної сторонами Специфікації № 5, строк оплати якої встановлено до 20 серпня 2020 р.;
- товар за видатковою накладною від 19.05.20 № 1905-000002 на суму 17    919,36 грн. поставлений на виконання укладеної сторонами Специфікації № 6, строк оплати якої встановлено до 20 серпня 2020 р.;
- товар за видатковою накладною від 02.06.20 № 0206-000008 на суму 40    318,56 грн. поставлений на виконання укладеної сторонами Специфікації № 7, строк оплати якої встановлено до 20 серпня 2020 р.;
- товар за видатковою накладною від 15.06.20 № 1506-000002 на суму 48    418,08 грн. поставлений на виконання укладеної сторонами Специфікації № 8, строк оплати якої встановлено до 20 серпня 2020 р.;
- товар за видатковою накладною від 19.06.20 № 1906-000009 на суму 37    440,00 грн. поставлений на виконання укладеної сторонами Специфікації № 9, строк оплати якої встановлено до 20 серпня 2020 р.;
- товар за видатковою накладною від 02.07.20 № 0207-000013 на суму 49    811,04 грн., від 02.07.20 № 0207-000014 на суму 94    463,22 грн. поставлений на виконання укладеної сторонами Специфікації № 10, строк оплати якої встановлено до 20 серпня 2020 р.
Згідно з частинами 1 і 2 ст. 692 ЦК України, покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України закріплено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Таким чином, матеріалами справи встановлено, що позивачем належними доказами підтверджено, що товар на суму 783    899,52 грн. поставлено відповідачу та що останній мав його оплати до 20.08.20.
Разом з тим, як свідчать наявні у матеріалах справи платіжні доручення, ТОВ “Агрофірма Лев” до 20.08.20 з позивачем за поставлений товару за вказаними вище видатковими накладними у загальній сумі 637    387,00 грн. не розрахувався (лось), а саме здійснив (ло) оплати: 04.09.20 у сумі 100    000,00 грн.; 09.10.20 у сумі 100    000,00 грн.; 16.10.20 у сумі 100    000,00 грн.; 13.11.20 у сумі 337    387,00 грн.
Відтак, є доведеним факт порушення з боку відповідача своїх договірних зобов`язань щодо проведення з позивачем у строк до 20.08.20 розрахунків за поставлений ТОВ “Агрофірма Лев” товар по договору від  13.11.19 № 131102-КР у загальній сумі 637    387,00 грн.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач не заперечує цих обставин і в апеляційній скарзі визнає факт прострочення оплати. 
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 ст. 216 ГК України закріплено, що учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання (ч. 1 ст. 218 ГК України).
Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові  наслідки. У сфері господарювання застосовуються такі види господарських санкцій: відшкодування збитків; штрафні санкції; оперативно-господарські санкції (ч. 1 і ч. 2 ст. 217 ГК України). Штрафними санкціями (ч. 1 ст. 230 ГК України) визнаються  господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Приписами ч. 1 ст. 199 ГК України передбачено, що виконання господарських зобов`язань забезпечується заходами захисту прав та відповідальності учасників господарських відносин, передбаченими ГК та іншими законами. За погодженням сторін можуть застосовуватися передбачені законом або такі, що йому не суперечать, види забезпечення виконання зобов`язань, які звичайно застосовуються у господарському (діловому) обігу. До відносин щодо забезпечення виконання зобов`язань учасників господарських відносин застосовуються відповідні положення ЦК України.
Видами забезпечення виконання зобов`язання за змістом положень ч. 1 ст. 546 ЦК є неустойка, порука, гарантія, застава, притримання, завдаток. 
Частиною 2 цієї статті визначено, що договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання.
Аналіз наведених норм надає підстави для висновку, що перелік забезпечувальних заходів для належного виконання зобов`язання не є вичерпним і сторони, використовуючи принцип свободи договору, передбачений ст. 627 ЦК України, мають право встановити й інші, окрім тих, що передбачені ч. 1 ст. 546 ЦК України, засоби, які забезпечують належне виконання зобов`язання, за умови, що такий вид забезпечення не суперечить закону. 
Відповідно до ч. 4 ст. 231 ГК України, розмір штрафних санкцій встановлюється законом, а в разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в передбаченому договором розмірі. При цьому, розмір санкцій може бути встановлено договором у відсотковому відношенні до суми невиконаної частини зобов`язання або в певній, визначеній грошовій сумі, або у відсотковому відношенні до суми зобов`язання незалежно від ступеня його виконання, або у кратному розмірі до вартості товарів (робіт, послуг).
Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено ч. 3 ст. 549 ЦК України, ч. 6 ст. 231 ГК України, ст.ст. 1, 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” та ч. 6 ст. 232 ГК України. 
Так, згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Право встановити в договорі розмір та порядок нарахування штрафу надано сторонам ч. 4 ст. 231 ГК України.
Можливість одночасного стягнення пені та штрафу за порушення окремих видів господарських зобов`язань передбачено ч. 2 ст. 231 ГК України.
В інших випадках порушення виконання господарських зобов`язань чинне законодавство не встановлює для учасників господарських відносин обмежень передбачати в договорі одночасне стягнення пені та штрафу, що узгоджується із свободою договору, встановленою ст. 627 ЦК України, коли сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Одночасне стягнення з учасника господарських відносин, який порушив господарське зобов`язання за договором, штрафу та пені не суперечить ст. 61 Конституції України, оскільки згідно зі ст. 549 ЦК України, пеня та штраф є формами неустойки, а відповідно до ст. 230 ГК України – видами штрафних санкцій, тобто не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності. У межах одного виду відповідальності може застосовуватися різний набір санкцій.
За приписом ст. 3 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” та ч. 2 ст. 343 ГК України, розмір пені за прострочку платежу не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. 
Відповідно до ч. 6 ст. 232 ГК України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано. 
Умовами п. 9.2. договору передбачено, що у випадку порушення Покупцем строків оплати, передбачених цим Договором або додатками до нього, він сплачує Постачальнику неустойку в розмірі 0,2% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ, яка діяла в період прострочення.
Отже, розрахунок пені за загальний період з 21.08.20 по 12.11.20  (13  193,62 грн) є обґрунтованим.
Вимоги апеляційної скарги відповідача зводяться до вимог про зменшення судом неустойки, зокрема, про скасування штрафу та відсотків річних.
Пунктом 9.4. договору визначено, що  у випадку просточення покупцем строків оплати, передбачених цим Договором або додатками до нього, більше ніж на 30 днів, він додатково сплачує Постачальнику  штраф в розмірі 40% від суми такої просточеної заборгованості.
Матеріалами справи підтверджується прострочення відповідачем оплати вартості товару у загальній сумі 537    387,00 грн. за договором від 13.11.19 № 131102-КР більше ніж на 30 днів, а тому є правомірним нарахування позивачем штрафу передбаченого п. 9.4. договору у сумі 214    954,80 грн. (537    387,00 грн. х 40% = 214    954,80 грн.).
Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь період прострочення, а також 3 % річних з простроченої суми, якщо законом або договором не встановлено інший розмір відсотків. 

Пунктом 9.5. договору сторони погодили, що керуючись ст 625 ЦК України, додатково узгодили, що за прострочення виконання грошового зобов`язання з розрахунку за поставленний товар Покупець зобов`язаний сплатити за весь час просторочення 54 % річних від просточеної суми.
Колегія суддів ураховуючи, що договором сторонами встановлено інший розмір відсотків за порушення грошового зобов`язання ніж передбачений ст. 625 ЦК України, перевіривши розрахунок позивача по відсоткам річним у загальній сумі 59    371,24 грн. за загальний період з 21.08.20 по 12.11.20 (наведений у додатку до позовної заяви), зазначає про те, що судом першої інстанції обґрунтовано визнано законними та такими, що підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення з відповідача  59    371,24 грн. 54 % річних.
Твердження апелянта про те, що заявлені позивачем штрафні санкції є великими порівняно зі збитками  позивача є необґрунтованими з огляду на таке.
Так, у постанові від 23.03.2021 у справі № 921/580/19 Верховний Суд зазначає, що вирішуючи питання про зменшення пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків. Об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, ступеня виконання зобов`язання, причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення у виконанні зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, поведінки винної особи, майнового стану. 
Відповідно до матеріалів справи, жодна з зазначених обставин апелянтом не доведені.
У вказаній постанові  Верховний Суд  також вказує, що зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, і за відсутності в законі переліку обставин, які мають істотне значення, господарський суд, оцінивши надані сторонами  докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Разом з тим, у постанові від 21.01.2021 у справі № 927/704/19 Верховний Суд звертає увагу на необхідність подання доказів, що підтверджуватиме об`єктивну неможливість своєчасного здійснення розрахунків.
До того ж, відповідно до висновків Верховного Суду, необґрунтоване зменшення розміру штрафних санкцій нівелюватиме саме значення неустойки як відповідальності за порушення грошового зобов`язання, що має на меті захист права та інтересів кредитора у зв`язку з порушенням його права на своєчасне отримання горошових коштів за поставлений ним товар.
Щодо сплати відповідачем 98  223,93 грн. (курсових різниць) колегія суддів зауважує, таке.
Акти перерахунку вартості товару від 16.11.2020 були складені ТОВ «Агрохімсервіс» на підставі п. 4.4.4. договору поставки, ст.ст. 524,533,628 ЦК України.
Відповідно до ч.1 ст. 628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов`язковим для виконання. Ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.
Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом, відповідно до ст. 632 ЦК України.
Стеттею 524 ЦК України визначено, що зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
?          Згідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Отже, складення актів перерахунку вартості товару є визначенням ціни товару у відповідності до умов договору. Перерахунок вартості товару за п. 4.4.4. договору поставки, ст ст 524,533,628 ЦК України відбувається в разі зростання курсу іноземної валюти на дату плетежу та не залежить від  факту прострочення оплати товару.
Відповідно, складення актів перерахунку вартості товару на загальну суму 98  223,93 грн. не має відношення до порушення зобов`язання зі своєчасної оплати товару.
Таким чином, доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до        статті 276 Господарського процесуального кодексу України        суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального права.
За таких обставин, колегія суддів Центрального апеляційного господарського суду вважає, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку, рішення Господарського суду відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, ухвалене рішення відповідно до норм чинного законодавства та з урахуванням висновків Великої Палати Верховного Суду у подібних правовідносинах, а відтак передбачених законом підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів        статтею 277 Господарського процесуального кодексу України відсутні.
Судові витрати.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта. 
Керуючись ст. 129, ст. 276, ст. 282, ст. 284 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю “Агрофірма Лев” - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької  області від 27.09.2021 у справі №908/2142/21 - залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складення її повного тексту до Верховного Суду. 

Повний текст постанови складено 18.01.2022.
Головуючий суддя                                                                                                                                                                О.В.Чус
Суддя                                                                                                                Е.В. Орєшкіна
Суддя                                                                                                                                                                                                           І.М. Подобєд