Номер провадження: 33/813/140/22
Номер справи місцевого суду: 523/11346/21 
Головуючий у першій інстанції Лупенко А.В. 
Доповідач Цюра Т. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2022 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі:
Судді Цюри Т.В.,
За участю секретаря судового засідання - Лопотан В.І.,
розглянувши матеріали адміністративної справи за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кодима Одеської області, громадянина України, із середньо - спеціальною освітою, вдівця, маючого на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, не працевлаштованого, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , зареєстрованого : АДРЕСА_2 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - 

ВСТАНОВИВ:

Постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021 накладено на ОСОБА_1 за скоєння адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КупАП, адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян ( 17000 гривень) з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік, із стягненням судового збору у розмірі 454 грн.
Не погоджуючись із зазначеною постановою суду,  ОСОБА_1  подав до суду апеляційну скаргу, у якій просив суд скасувати постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 01 грудня 2021, якою його, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу з позбавленням права керувати транспортними засобами за ч. 1ст.130 КупАП.
В судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 18.01.2022 року з`явився ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_1 , який підтримав доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов до таких висновків.
Так, частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. 
Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, застосувавши до нього адміністративне стягнення, у межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, відповідно до ч.1 ст.130 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передачі керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Висновок судді про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення підтверджується зібраними по справі доказами, а саме:
-змістом протоколу про адміністративне правопорушення серії ДПР18 № 077225 від 09.06.2021р., відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння; 
-актом огляду на стан алкогольного сп`яніння ОСОБА_1 з використанням спеціальних технічних засобів від 08.06.2021р., відповідно до якого результат позитивний 0,87% проміле; 
- відеозаписом від 08.06.2021р. на DVD-диску, згідно якого ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки автомобіля працівниками поліції по вул. Семена Палія,108 в м. Одесі. За результатами огляду встановлено, що ОСОБА_1 відповідно перебував в стані алкогольного сп`яніння та на пропозицію працівників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі, розташованого по вул. Академіка Воробйова,9 в м. Одесі, відмовився.
Таким чином, аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 встановленою постановою судді Суворовського районного суду м.Одеси від 01 грудня 2021 року та порушенні ним вимог п. 2.5 ПДР України, тобто вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
У доводах апеляційної скарги апелянт посилається на відсутність в матеріалах справи направлення на огляд водія транспортного засобу, з метою виявлення стану сп`яніння.
Однак, апеляційний суд вважає даний довід спростовується матеріалами справи, відповідно до яких 09.06.2021р. відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, згідно якого останній, 08.06.2021р., о 23год. 10хв., по вул. Семена Палія,108 в м. Одесі, з явними ознаками алкогольного сп`яніння (почервоніння очей, обличчя, характерний запах алкоголю з ротової порожнини) керував автомобілем марки «Сітроен», державний номер НОМЕР_1 . Пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу«Драгер», згідно результатів якого, ОСОБА_1 перебував в стані алкогольного сп`яніння. 
В подальшому, у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 не погодився із вказаними результатами огляду, на пропозицію співробітників поліції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі останній відмовився, чим порушив п.2.5 Правил дорожнього руху, за що, також передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відсутність в матеріалах адміністративної справи направлення на огляд водія транспортного засобу, з метою виявлення стану сп`яніння, які були направлені з Управління патрульної поліції в Одеській області ДПП, не спростовує той факт, що водію ОСОБА_1 було запропоновано працівниками поліції направитися на огляд в медичний заклад, з метою перевірки стану алкогольного сп`яніння та факт відмови останнього від проходження на вимогу поліцейського такого огляду, що підтверджується відеозаписом події, яка відбулася 08.06.2021 року.
При цьому, пояснення ОСОБА_1 про те, що останній пройшов огляд в мед установі, однак ніякого висновку при цьому йому надано не було, є неспроможними з огляду на відсутність будь-яких доказів.
Таким чином, аналіз досліджених під час судового розгляду судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів у їх сукупності дає підстави зробити висновок про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки зібрані у справі докази повністю підтверджують вину ОСОБА_1 в порушенні ним вимог п.2.5 Правил дорожнього руху України за, що передбачена адміністративна відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд визнає вказані докази, які були перевірені під час апеляційного розгляду справи достовірними, оскільки вони узгоджуються між собою з урахуванням всіх обставин справи, допустимими, оскільки вони отримані та досліджені в законний спосіб, та належними, оскільки вони стосуються подій, що сталися 08.06.2021 року та інкримінуються ОСОБА_1 .
Одним з основоположних принципів судочинства у справах про адміністративні правопорушення є принцип диспозитивності, відповідно до якого учасники адміністративно-юрисдикційного провадження за власним розсудом можуть розпоряджатися своїми правами: звертатися чи не звертатися зі скаргами в органи адміністративної юстиції, знайомитися чи не знайомитися з матеріалами справи, заявляти клопотання, користатися послугами перекладача, оскаржити постанови по справах про адміністративні правопорушення.
Відповідно до ст.23 КУпАП, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
Згідно зі ст.33 КУпАП, при накладені стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують та обтяжують відповідальність.
Апеляційний суд вважає, що адміністративне стягнення було накладене судом першої інстанції з дотриманням вимог ст.33 КУпАП в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, а доводи апеляційної скарги про допущену судом першої інстанції неповноту судового розгляду не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.
Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, а постанова суду першої інстанції, в свою чергу, є законною та обґрунтованою, у зв`язку із чим відсутні підстави для її скасування або зміни.
Інші доводи висновків суду не спростовують.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41. 
Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
З врахуванням викладеного, за наслідками апеляційного перегляду справи за доводами апеляційної скарги, апеляційним судом не встановлено підстав для скасування постанови Суворовського районного суду м.Одеси від 1 грудня 2021 року.
На підставі наведеного та керуючись статтями 23, 30, 33, 36, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Постанову Суворовського районного суду м.Одеси від 01 грудня 2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Кодима Одеської області, громадянина України, із середньо - спеціальною освітою, вдівця, маючого на утриманні малолітню дитину 2015 року народження, не працевлаштованого, проживаючого за адресою : АДРЕСА_1 , зареєстрованого : АДРЕСА_2 , за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя 
Одеського апеляційного суду Т.В. Цюра