ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"24" грудня 2021 р.           Справа№ 910/2420/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Зубець  Л.П.
суддів:            Алданової  С.О. 
          Владимиренко С.В. 

без повідомлення (виклику) учасників справи

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства «Детта»

на рішення          Господарського суду міста  Києва
від                               05.08.2021
у справі                    №910/2420/21 (суддя - Стасюк С.В.)

за позовом                    Товариства з обмеженою відповідальністю  
«Сева Санте Анімаль Україна» 
до                              Приватного підприємства «Детта»
про                              стягнення 45 942, 46 грн

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Сева Санте Анімаль Україна» (надалі – позивач, ТОВ «Сева Санте Анімаль Україна») звернулось до Господарського суду міста Києва з позовною заявою до Приватного підприємства «Детта» (надалі – відповідач, ПП «Детта», скаржник) про стягнення 113 242,06 грн, з яких 67 299, 60 грн основного боргу, 12 784, 48 грн пені, 14 815, 43 грн 3% річних та 18 342,55 грн інфляційних втрат.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за Договором поставки № 85/19 від 30.09.2019 (надалі – Договір) в частині здійснення повної та своєчасної оплати за поставлений товар.
У процесі розгляду спору в суді першої інстанції позивачем подано заяву про зменшення позовних вимог, відповідно до якої останній просив стягнути з відповідача 45 942,46 грн, з яких: 12 784, 48 грн пені, 14 815, 43 грн 3% річних та 18 342,55 грн інфляційних втрат. Вказану заяву прийнято місцевим господарським судом до розгляду. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/2420/21 позов задоволено повністю.
Присуджено до стягнення з відповідача на користь позивача 12 784, 48 грн пені, 14 815, 43 грн 3% річних, 18 342, 55 грн інфляційних втрат, 11 324, 00 грн витрат на професійну правничу допомогу та 2 270, 00 грн судового збору.
Рішення місцевого господарського суду ґрунтується на тому, що позивачем належними та допустимими доказами доведено, а відповідачем не спростовано факту прострочення виконання останнім зобов`язань із оплати товару за Договором, у зв`язку з чим правомірним є застосування до відповідача санкцій у вигляді стягнення сум пені, інфляційних втрат та 3% річних. 
Окрім того, вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд першої інстанції дійшов висновку про необґрунтованість та неспівмірність зі складністю справи заявленої позивачем до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу у розмірі 25 000,00 грн, з огляду на що визначив суму у 11 324,00 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. 
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, позивач (ПП «Детта») звернувся до Північного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить змінити резолютивну частину рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/2420/21 шляхом викладення її в наступній редакції: «стягнути з приватного підприємства «Детта» (ідентифікаційний код: 32071677) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «СЕВА САНТЕ АНІМАЛЬ Україна» (04080, місто Київ, вулиця В.ХВОЙКИ, будинок 18/14, корпус 1, офіс 301-303, ідентифікаційний код 34293400), пеню у розмірі 1 278, 45 грн, 3% річних у розмірі 1 481, 50 грн, інфляційні втрати у розмірі 1  832, 40 грн, витрати на послуги з правничої допомоги у розмірі 1500, 00 грн.».
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення прийняте при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, а також наявна невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи. Відтак, оскаржуване судове рішення у цій справі ухвалене із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для зменшення пені, інфляційних втрат та 3% річних, адже, як зазначає скаржник, доказів завдання збитків позивачу або іншим особам у зв`язку із простроченням виконання відповідачем договірних зобов`язань матеріали справи не містять. Таким чином, відповідач вважає, що для збереження оптимального балансу інтересів сторін, справедливим та пропорційним в даному випадку буде зменшення розміру штрафних санкцій на 90%. 
Водночас, на думку скаржника, зменшенню до 1 500,00 грн підлягають також заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу. 
Окрім того, у тексті апеляційної скарги скаржником викладено клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, із обґрунтуванням причин пропуску. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.10.2021 апеляційну скаргу ПП «Детта» передано на розгляд колегії суддів Північного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя - Зубець Л.П., судді: Алданова С.О., Владимиренко С.В.
Судова колегія зазначає, що визначений за допомогою автоматизованої системи розподілу судової справи склад колегії суддів, є судом, встановленим законом, про що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, зокрема, у справі "Zand v. Austria", висловлено думку, що термін "судом, встановленим законом" у ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає "усю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів".
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2021 клопотання ПП «Детта» про поновлення пропущеного процесуального строку на апеляційне оскарження рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/2420/21 задоволено, поновлено пропущений процесуальний строк. 
Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ПП «Детта» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/2420/21. 
Відповідно до ч. 3 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України (надалі – ГПК України) розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених частиною десятою цієї статті та частиною другою статті 271 цього Кодексу. 
Частиною 10 ст. 270 ГПК України визначено, що апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
У відповідності до ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Відповідно до п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 247 ГПК України при вирішенні питання про розгляд  справи в порядку спрощеного або загального позовного провадження суд враховує  категорію та складність  справи, обсяг та характер доказів у справі, в тому числі чи потрібно у справі  призначити  експертизу, викликати свідків тощо.
На підставі викладених вище правових норм, розгляд апеляційної скарги ПП «Детта» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/2420/21  вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.
Також ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2021 роз`яснено позивачу право та встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу відповідача, встановлено сторонам строк на подання заяв/клопотань, пояснень або заперечень з доказами направлення їх іншим учасникам справи.
У відповідності до ч. 5 ст. 262 ГПК України зупинено дію оскаржуваного рішення до винесення Північним апеляційним господарським судом судового рішення за результатами розгляду справи.
Позивач, скориставшись своїм правом, визначеним у ст. 263 ГПК України, подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу, у якому просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/2420/21, зазначене судове рішення залишити без змін. 
Обґрунтовуючи відзив на апеляційну скаргу, позивач зазначає, що висновки викладені у оскаржуваному рішенні повністю узгоджуються із нормами чинного законодавства, є законними та обґрунтованими, в той час як вимоги скаржника щодо зменшення суми штрафних санкцій на 90% не підкріплюються жодними доказами, не відповідають критеріям розумності та справедливості. Водночас, у розумінні ст. 230 Господарського кодексу України (надалі – ГК України) 3% річних та інфляційні втрати не являються штрафними санкціями, а тому не підлягають зменшенню. 
Також позивач заперечує проти додаткового зменшення витрат на професійну правничу допомогу та стягнення з відповідача на користь позивача таких витрат у сумі 1 500,00 грн.
Окрім того, позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить стягнути на користь останнього з відповідача витрати на послуги з правової (правничої) допомоги в сумі 20 000,00 грн. 
Згідно із ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
За положеннями ч. 1 ст. 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши наявні у справі матеріали, давши належну оцінку доводам та запереченням, які містяться в апеляційній скарзі, відзиві на неї, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, виходячи з наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та перевірено судом апеляційної інстанції, 30.09.2019 між ТОВ «Сева Санте Анімаль Україна», як продавцем та ПП «Детта», як покупцем, укладено Договір, згідно пункту 1.1. якого продавець зобов`язався поставити товари (ветеринарні препарати, вакцини та інше) на умовах, згідно із переліком та в кількості, визначених відповідно до умов цього Договору, а покупець зобов`язався прийняти товар та оплатити його вартість у кількості, найменуванні та цінах визначених у видаткових накладних, що виписуються на кожну партію товару.
Відповідно до пункту 2.1. Договору ціна товару за цим Договором становить гривневий еквівалент ціни, визначеній в Євро у прайс-листі наданому продавцем покупцю. Ціна визначається на кожну партію товару, відповідно до цін на окремі одиниці товару, та вказуються у рахунках-фактурах продавця та видаткових накладних. Загальна сума Договору складається із вартості окремих партій товару. До вартості товару включається ПДВ за ставкою 20%. 
Пунктом 2.4. Договору передбачено, що покупець зобов`язується сплатити ціну відповідної партії товару, визначеної у видатковій накладній в повному обсязі на умовах попередньої оплати.
В той же час, сторонами укладено Додатковий договір №1 від 02.01.2020, яким внесені зміни до пункту 2.4. Договору, відповідно до яких покупець зобов`язався здійснити оплату ціни відповідної партії товару, визначеної у видатковій накладній в повному обсязі на умовах попередньої оплати. За окремим погодженням сторін, оплата ціни партії товару може здійснюватися протягом 30 календарних днів з моменту отримання партії товару. Моментом отримання партії товару є підписання покупцем видаткової накладної на відповідну партію товару. 
Датою оплати за товар вважається дата зарахування коштів на банківський рахунок продавця (пункт 2.7. Договору). 
Відповідно до пункту 3.1. Договору, сторони узгодили, що поставка товару здійснюється за умови надсилання покупцем продавцю письмового або усного замовлення щодо відповідної партії товару. В замовленні зазначаються найменування, кількість та бажана дата відвантаження товару.
Пунктом 3.7. Договору визначено, що партія товару може відвантажуватися продавцем частинами. У такому випадку на кожну частину товару продавцем виписується окремий рахунок-фактура.
Обов`язок продавця передати товар покупцю вважається виконаним у момент передачі товару перевізникові для доставки покупцеві або у момент передачі товару безпосередньо самому покупцеві (пункт 3.10 Договору).
Пунктами 9.1. та 9.2. Договору визначено, що цей Договір набирає чинності з моменту його підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення печатками сторін та діє до 31.12.2019, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Термін дії цього Договору вважається кожного разу автоматично продовженим до 31 грудня кожного наступного року, без складання додаткової угоди до Договору, якщо жодна із сторін не заявить про його припинення за 1 місяць до закінчення відповідного терміну дії Договору.   
Так, у період з вересня 2019 року по вересень 2020 року, позивач здійснив поставку відповідачу товару на загальну суму 1 346 050,25 грн, зокрема, згідно видаткових накладних: 
№ СА-0002645 від 30.09.2019 на суму 716 954,88 грн;
№ СА-0002931 від 28.10.2019 на суму 41 914,37 грн; 
№ СА-0000773 від 12.03.2020 на суму 212 526,00 грн; 
№ СА-0000973 від 25.03.2020 на суму 106 785,84 грн;
№ СА-0001545 від 15.05.2020 на суму 230 569,56 грн;
№ СА-0002902 від 14.09.2020 на суму 37 299,60 грн.
Відповідач, з порушенням строків проведення розрахунків, на дату подання позову, здійснив часткову оплату за поставлений товар, у розмірі 
  1 278 750,65 грн.
Водночас, як вбачається із матеріалів справи, за товар поставлений згідно видаткових накладних: № СА-0001545 від 15.05.2020 та № СА-0002902 від 14.09.2020 відповідач, на дату подання позову, мав заборгованість перед позивачем у загальному розмірі 67 299,06 грн.
У зв`язку з невиконанням відповідачем своїх договірних зобов`язань із своєчасної та повної оплати за поставлений товар, позивач звернувся до суду із даним позовом про стягнення з відповідача основної суми заборгованості, яка на дату подачі позову становила 67 299,60 грн, а також 12 784, 48 грн пені, 14 815, 43 грн 3% річних та 18 342,55 грн інфляційних втрат.
Однак, в процесі розгляду судом першої інстанції даного спору, відповідачем було сплачено суму заборгованості у розмірі 67 299,60 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 831 від 16.03.2021, у призначенні платежу якого вказано: "Оплата за товар за Договором поставки № 85/19 від 30.09.19 р. у сумі 56 083,00 грн., ПДВ - 20% 11 216,60 грн.".
Із урахуванням вищевикладених обставин, позивачем заявлено про зменшення суми позовних вимог до 45 942, 46 грн, яка складається із 12 784, 48 грн пені, 14 815, 43 грн 3% річних та 18 342,55 грн інфляційних втрат.
Місцевий господарський суд, враховуючи положення норм чинного законодавства України, приймаючи до уваги встановлені фактичні обставини справи, керуючись принципами розумності та справедливості, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Здійснивши перевірку правильності застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає правомірним висновок суду першої інстанції щодо задоволення позову, а твердження скаржника вважає безпідставними та необґрунтованими, з огляду на наступне.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (надалі – ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За положеннями ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено законом або договором. 
Відповідно до ст. 173 ГК України господарським визнається зобов`язання, що виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання з підстав, передбачених цим Кодексом, в силу якого один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управлена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ст. 174 ГК України України однією з підстав виникнення господарського зобов`язання є господарський договір.
Судом першої інстанції вірно визначено, що укладений між сторонами спору Договір за своєю правовою природою є договором поставки.
Відповідно до ч. 1 ст. 265 ГК України за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Частиною 1 ст. 266 ГК України передбачено, що предметом поставки є визначені родовими ознаками продукція, вироби з найменуванням, зазначеним у стандартах, технічних умовах, документації до зразків (еталонів), прейскурантах чи товарознавчих довідниках. Предметом поставки можуть бути також продукція, вироби, визначені індивідуальними ознаками.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. 
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ст. 655 ЦК України). 
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 ст. 692 ЦК України).
Згідно ст. 693 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, - у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. 
Приписами ч. 1 ст. 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Колегією суддів згідно матеріалів справи встановлено, що позивач поставив, а відповідач прийняв товар на загальну суму 1 346 050, 25 грн, що підтверджується видатковими накладними: № СА-0002645 від 30.09.2019 на суму 716 954,88 грн; №СА-0002931 від 28.10.2019 на суму 41 914,37 грн; №СА-0000773 від 12.03.2020 на суму 212 526,00 грн; №СА-0000973 від 25.03.2020 на суму 106 785,84 грн; №СА-0001545 від 15.05.2020 на суму 230 569,56 грн та №СА-0002902 від 14.09.2020 на суму 37 299,60 грн.
Розрахунки за поставлений товар відповідач здійснював частинами з порушенням узгоджених сторонами строків та не в повному розмірі, у зв`язку з чим, на дату подання позову у відповідача виникла заборгованість перед позивачем за поставлений товар у розмірі 67 299,60 грн, яка була погашена вже після подачі позову.
З наявних в матеріалах справи виписок по банківському рахунку позивача, відкритому у АТ «Креді Агріколь Банк», код банку 300614, вбачається, що за товар поставлений позивачем згідно видаткової накладної № СА-0002645 від 30.09.2019 на суму 716 954,88 грн, відповідач здійснював розрахунки наступним чином: 
26.12.2019 у сумі 50 000,00 грн; 
14.02.2020 у сумі 50 000,00 грн; 
27.02.2020 у сумі 50 000,00 грн; 
03.03.2020 у сумі 150 000,00 грн; 
02.04.2020 у сумі 108 869,25 грн; 
23.04.2020 у сумі 50 000,00 грн; 
28.04.2020 у сумі 50 000,00 грн;
12.05.2020 у сумі 208 085,63 грн.
За товар поставлений позивачем згідно видаткової накладної № СА-0002931 від 28.10.2019 на суму 41 914,37 грн, відповідач здійснив розрахунок 12.05.2020.
За товар поставлений позивачем згідно видаткової накладної № СА-0000773 від 12.03.2020 на суму 212 526,00 грн відповідач здійснив розрахунок 12.03.2020.
За товар поставлений позивачем згідно видаткової накладної № СА-0000973 від 25.03.2020 на суму 106 785,84 грн відповідач здійснив розрахунок 25.03.2020.
За товар поставлений позивачем згідно видаткової накладної № СА-0001545 від 15.05.2020 на суму 230 569,56 грн відповідач здійснював розрахунки наступним чином: 
08.09.2020 у сумі 50 569,56 грн; 
13.11.2020 у сумі 50 000,00 грн; 
24.11.2020 у сумі 50 000,00 грн; 
26.01.2021 у сумі 50 000,00 грн;
16.03.2021 у сумі 30 000,00 грн.
За товар поставлений позивачем згідно видаткової накладної № СА-0002902 від 14.09.2020 на суму 37 299,60 грн відповідач здійснив розрахунок 16.03.2021.
Вищезазначені обставини відповідачем не спростовано як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і у апеляційному господарському суді. 
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
За положеннями ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
За приписами ч. 1 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
При цьому, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України). 
Так, пунктом 6.2. Договору визначено, що у випадку порушення покупцем строку оплати вартості товару, останній зобов`язаний сплатити на користь продавця пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої вартості товару за кожен день прострочення платежу. Пеня за несвоєчасну оплату товару нараховується протягом 1 року. 
Як стверджував позивач, а відповідачем не заперечувалось, сторони уклали Додатковий договір № 1 від 02.01.2020, згідно якого були внесені зміни до пункту 2.4. Договору, відповідно до яких, за окремим погодженням сторін оплата ціни партії товару може здійснюватися протягом 30 календарних днів з моменту отримання партії товару. Моментом отримання партії товару є підписання покупцем видаткової накладної на відповідну партію товару.
Таким чином, оскільки сторонами застосовувалися умови Договору щодо оплати вартості партії товару з відстрочкою на 30 календарних днів з моменту отримання товару за видатковою накладною, та враховуючи терміни фактичної оплати, відповідач є таким, що прострочив виконання свого договірного зобов`язання, а тому, суд першої інстанції вірного дійшов висновку, що відповідач в силу положень пункту 6.3. Договору, зобов`язаний сплатити на користь позивача визначену Договором неустойку.
Колегією суддів здійснено перевірку наданого позивачем розрахунку пені у розмірі 12 784, 48 грн та встановлено його арифметичну вірність. 
Разом з тим, позивачем заявлено до стягнення на користь останнього з відповідача 3% річних у розмірі 14 815, 43 грн та інфляційних втрат у розмірі 18 342,55 грн, які на думку скаржника, разом із пенею підлягають зменшенню на 90%. 
Згідно із ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням інфляційних втрат, трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Положеннями ч. 1 ст. 233 ГК України визначено, що у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. 
Водночас, колегія суддів зазначає, що зменшення розміру заявлених до стягнення штрафних санкцій є правом суду, а за відсутності переліку таких виняткових обставин господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення пені та штрафу та розмір, до якого підлягає зменшенню. При цьому, відсутність чи невисокий розмір збитків може бути підставою для зменшення судом розміру неустойки, що стягується з боржника.
Господарський суд об`єктивно повинен комплексно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру заявленої неустойки та відсотків річних таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання) тощо.
Вирішуючи питання про зменшення розміру пені та штрафу, які підлягають стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, суд повинен з`ясувати наявність значного перевищення розміру неустойки перед розміром збитків, а також об`єктивно оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язань, причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання зобов`язання, невідповідності розміру пені наслідкам порушення, негайного добровільного усунення винною стороною порушення та його наслідків.  
При цьому, обов`язок доведення існування обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру заявленої до стягнення суми пені, покладається на особу, яка заявляє відповідне клопотання.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 924/709/17.
Заявляючи клопотання про зменшення заявлених до стягнення сум пені, 3% річних та інфляційних втрат на 90%, скаржник посилається на ступінь виконання останнім зобов`язання із оплати товару (сплати основної суми заборгованості) та відсутність збитків у позивача внаслідок несвоєчасного виконання такого зобов`язання, однак не зазначає ознак винятковості даного випадку для зменшення штрафних санкцій, не надає відповідних доказів на підтвердження викладених обставин, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для зменшення розміру нарахованих позивачем пені та 3% річних. 
Стосовно зменшення інфляційних втрат, суд першої інстанції правильно вказав, що вони носять компенсаційний характер та у разі їх арифметично правильного розрахунку не підлягають зменшенню за рішенням суду.
Отже, оскільки відповідачем прострочено виконання зобов`язання по оплаті за поставлений згідно Договору товар, відтак вимоги позивача про стягнення з відповідача за порушення умов Договору пені у розмірі 12 784, 48 грн, а також 14 815, 43 грн 3% річних та 18 342,55 грн інфляційних втрат є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо доводів апеляційної скарги про зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції до 1  500,00 грн, колегія суддів зазначає наступне. 
Із матеріалів справи встановлено, що при зверненні із даним позовом до місцевого господарського суду позивачем, з-поміж іншого, заявлено вимогу про стягнення з відповідача сум витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 25  000,00 грн. Вказана сума встановлена у Додатку №1 до Договору про надання послуг з правової (правничої) допомоги Адвокатським бюро від 22.01.2018, укладеним між ТОВ «Сева Санте Анімаль Україна» та Адвокатським бюро «Ярослава Шпортило».
Згідно платіжного доручення №  222 від 08.02.2021 вбачається, що позивач перерахував на розрахунковий рахунок Адвокатського бюро «Ярослава Шпортило»  кошти у розмірі 25 000,00 грн із призначенням платежу - "За послуги з правової допомоги зг. Дог. від 22.01.18".
Відповідачем у суді першої інстанції заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, із доводами якого погодився місцевий господарський суд, та зазначив, що розмір витрат на оплату послуг адвоката, який співмірний із складністю даної справи, витраченим на неї часом, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціною позову є сума у розмірі 10% від початкової ціни позову, що становить 11 324,00 грн.  
Колегія суддів вважає такий висновок суду першої інстанції щодо необхідності стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 11  324,00 грн правомірним, а вимогу скаржника щодо зменшення таких витрат до 1  500,00 грн безпідставною, з огляду на наступне. 
Відповідно до ч. 2 ст. 126 ГПК України, за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 4 ст. 126 ГПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 126 ГПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 ст. 126 ГПК України).
Так, судом першої інстанції при вирішенні питання щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу враховано клопотання відповідача про зменшення розміру таких витрат та зменшено заявлену позивачем суму 25  000,00 грн до 11 324,00 грн, виходячи із наступного.  
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з наявних матеріалів справи, Адвокатським бюро «Ярослава Шпортило» (надалі – Адвокатське бюро) здійснено лише підготовку та подачу позовної заяви із додатками та заяву про зменшення позовних вимог. Оскільки розгляд справи № 910/2420/21 здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження, сторони та їх представники у судове засідання не викликалися.
При цьому, місцевий господарський суд вказав, що направлення заяв по суті справи іншим учасникам та подання їх до суду, як і отримання копій ухвали, рішення суду, не належить до правової допомоги.
Отже, суд погодився із твердженнями відповідача щодо необґрунтованості та неспівмірності заявленої позивачем до стягнення суми витрат на професійну правову допомогу з реальним обсягом такої допомоги у суді першої інстанції, часом, витраченим на надання таких послуг (незначний обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду), а також критерію реальності таких витрат.
Таким чином, колегією суддів не приймаються до уваги доводи скаржника щодо не з`ясування судом першої інстанції обставин справи та помилковості висновку суду про відсутність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу. 
Таким чином, вирішуючи спір по суті заявлених позовних вимог, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дійшов правильних висновків щодо прав та обов`язків сторін, які ґрунтуються на належних та допустимих доказах.
Доводи викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення місцевого господарського суду, а тому не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності  сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім  випадків, встановлених законом. 
Відповідно до ст.ст. 76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити  обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого  суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За встановлених обставин, на думку колегії суддів, висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для задоволення позову відповідає нормам чинного законодавства та наявним у справі матеріалам.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За результатами перегляду оскаржуваного рішення, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що місцевим господарським судом було всебічно та об`єктивно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, а також дотримано норми матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим правові підстави для зміни чи скасування рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/2420/21 з викладених в апеляційній скарзі обставин в розумінні ст. 277 ГПК України відсутні. 
Водночас, як вже було зазначено вище, позивач у відзиві на апеляційну скаргу просить стягнути на користь останнього з відповідача витрати на послуги з правової (правничої) допомоги в сумі 20  000,00 грн. 
За змістом ст. 244 ГПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України).
Право учасників справи користуватися правничою допомогою передбачено статтею 16 ГПК України.
Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.
У відповідності до ст. 131-2 Конституції України для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура.
Статтею 123 ГПК України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 124 ГПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього  розрахунку суми судових  витрат, суд може відмовити  їй у відшкодуванні  відповідних  судових  витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній  розрахунок  розміру  судових  витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових  витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду  справи.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при перегляді судового рішення у даній справі було подано відзив на апеляційну скаргу, у якому останній, зокрема, просить стягнути з відповідача витрати на правову (правничу) допомогу у розмірі 20  000,00 грн. Таким чином, позивачем дотримано вимоги ст. 124 ГПК України. 
Відповідно до ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних  робіт;
4) ціною позову та (або) значенням  справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію  сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє  клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Вирішуючи питання про такий розподіл, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути неспіврозмірним, тобто явно завищеним порівняно з ціною позову. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити даний розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи.
Відповідач своїм правом не скористався, пояснень та/або заперечень щодо викладеної у відзиві на апеляційну скаргу вимоги позивача про стягнення витрат на правову (правничу) допомогу не подав, а отже відповідачем не заявлено щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу адвоката у цій справі, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 ст. 129 ГПК України передбачено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Апеляційний господарський суд зазначає, що позивач подав до Північного апеляційного господарського суду відповідно до вимог ч. 8 ст. 129 ГПК України докази розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають сплаті.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем до відзиву на апеляційну скаргу долучено наступні докази: 
- копію договору про надання послуг з правової (правничої) допомоги № б/н від 22.01.2018;
- копію додатку № 1 до договору про надання послуг з правової (правничої) допомоги; 
- копію довіреності № б/н від 11.01.2021;
- виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань щодо юридичної особи – Адвокатського бюро «Ярослава Шпортило»;
- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 000749 від 03.05.2017;
- попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи від 21.10.2021;
- опис послуг, що надаються Адвокатським бюро від 21.10.2021;
- копію рахунку-фактури № СФ-0000022 від 19.10.2021; 
- платіжне доручення № 1743 від 19.10.2021;
- банківську виписку по рахунку Адвокатського бюро від 20.10.2021.
Так, згідно поданих позивачем доказів колегією суддів встановлено, що 22.01.2018 між Адвокатським бюро в особі керуючого Шпортило Ярослава Івановича та ТОВ «Сева Санте Анімаль Україна» (клієнт) укладено Договір про надання послуг з правової (правничої) допомоги, пунктом 1.1. якого визначено, що Адвокатське бюро зобов`язується надавати послуги з правової (правничої) допомоги на умовах і в порядку, що визначені Договором, а клієнт зобов`язується оплатити такі послуги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. 
Відповідно до пункту 2.3.4 Договору про надання послуг з правової (правничої) допомоги Адвокатське бюро представляє на підставі довіреності або ордера інтереси клієнта в господарських судах, судах загальної юрисдикції, адміністративних судах, а також в інших органах під час розгляду правових спорів. Здійснює в суді від імені клієнта його процесуальні права та обов`язки. Обмеження повноважень на вчинення певної процесуальної дії клієнт застережує у виданій довіреності або застереження зазначаються в ордері. 
Так, на виконання вищевказаного пункту Договору про надання послуг з правової (правничої) допомоги позивач довіреністю № б/н від 11.01.2021 уповноважив адвоката Шпортила Ярослава Івановича (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЧК № 000749 від 03.05.2017) представляти інтереси ТОВ «Сева Санте Анімаль Україна» в усіх судах (місцевих, апеляційних, Верховному Суді). Вказана довіреність видана строком на один рік без права передоручення та станом на момент прийняття даної постанови є діючою. 
Положеннями ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Пунктами 4.1., 4.2. Договору про надання послуг з правової (правничої) допомоги визначено, що плата за надання послуг з правової (правничої) допомоги складається з гонорару та компенсації витрат, пов`язаних з виконанням доручення. Гонорар (форма винагороди) Адвокатського бюро залежить від складності, об`єму та часу, необхідного для виконання доручень клієнта з урахуванням місця надання послуг. Гонорар сплачується незалежно від результату виконання доручення. 
Відповідно до пункту 4.3. Договору про надання послуг з правової (правничої) допомоги ціна кожного виду послуги з надання правової (правничої) допомоги визначається окремо Протоколом узгодження Договірної ціни, що є невід`ємною частиною цього договору та містить комерційну та конфіденційну інформацію. 
Протоколом узгодження договірної ціни, який є Додатком №1 до Договору про надання послуг з правової (правничої) допомоги сторони даного договору погодили, що ціна за представництво інтересів клієнта у суді другої інстанції в межах стягнення заборгованості за Договором, укладеного між клієнтом і його контрагентом складає 20  000,00 грн. 
Пунктом 4.8. Договору про надання послуг з правової (правничої) допомоги передбачено, що сплата гонорару за надані послуги з правової (правничої) допомоги здійснюється клієнтом протягом п`яти робочих днів з моменту підписання сторонами цього договору Акту приймання-передачі наданих послуг з правової (правничої) допомоги на банківські реквізити, зазначені у договорі. 
Як зазначено відповідачем у тексті відзиву на апеляційну скаргу, позивачем достроково здійснено оплату послуг за Договором про надання послуг з правової (правничої) допомоги в сумі 20  000,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1743 від 19.10.2021 та випискою по банківському рахунку Адвокатського бюро від 20.10.2021.
Дослідивши подані позивачем до відзиву на апеляційну скаргу докази на понесення витрат на професійну правничу допомогу, приймаючи до уваги рівень складності юридичної кваліфікації правовідносин у справі, обсяг та обґрунтованість підготовлених та поданих до суду адвокатом документів, їх значення для спору, апеляційний господарський суд вважає, що заявлена позивачем сума витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне. 
Слід зазначити, що згідно приписів ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у п.95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, п.п.34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, п.80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, п.88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Відповідно до наданого позивачем опису послуг від 21.10.2021, Адвокатським бюро в інтересах ТОВ «Сева Санте  Анімаль Україна» в межах справи №910/2420/21 визначено наступні послуги на суму 20  000,00 грн:
-  проведення аналізу наданих клієнтом/позивачем документів та матеріалів, що стосуються оскарження відповідачем рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/2420/21;
- підготовка правової позиції та складання заяв по суті справи (відзив на апеляційну скаргу та інші, що передбачені ГПК України);
- направлення заяв по суті справи іншим учасникам справи та подання їх суду;
- складання заяв з процесуальних питань, попередній розрахунок судових витрат;
- направлення заяв з процесуальних питань іншим учасникам справи та подання їх до суду;
- надання додаткових пояснень, доводів та заперечень по суті справи (за необхідності);
- ознайомлення з матеріалами справи;
- отримання копії ухвал, рішення суду (за необхідності).
При цьому, при перегляді оскаржуваного рішення в суді апеляційної інстанції Адвокатським бюро із наведеного вище переліку послуг здійснено лише підготовку та подання відзиву на апеляційну скаргу, ознайомлення із матеріалами справи та складення попереднього розрахунку судових витрат. Водночас, слід враховувати, що дана справа переглядається апеляційним господарським судом у порядку спрощеного позовного провадження, за наявними матеріалами справи, тобто без повідомлення (виклику) представників сторін у судове засідання. 
Окрім того, колегія суддів зазначає, що направлення процесуальних документів по суті справи іншим учасникам та подання їх до суду, як і отримання копій ухвали, рішення суду, не потребує значних витрат часу та не може бути віднесено  до правової допомоги у розумінні ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». 
За положеннями ч. 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Так, згідно з правовою позицією, викладеною в ухвалі Верховного Суду від 04.11.2019 по справі № 9901/264/19, такі вчинені адвокатом дії, як оформлення позовної заяви для суду та її копій для відповідача, підготовка додатків та засвідчення копій документів, які додаються до позову, надання реквізитів для оплати судового збору, направлення копій позовної заяви та доданих до неї документів іншим учасникам судового процесу і подання позовної заяви до суду, направлення копій процесуальних та доданих до них документів іншим учасникам судового процесу і подання пояснень до суду, витрати на копіювання та на візит пошти та канцелярії суду - не можуть бути віднесені до жодного з видів правничої допомоги, які передбачені статтями 1,  19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».
А тому, витрати на здійснення вказаних видів робіт є явно завищеними та не можуть бути відшкодовані у якості витрат на професійну правничу допомогу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Зазначений правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 30.11.2020 у справі №922/2869/19, від 08.04.2020 у справі №922/2685/19.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Вказаний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18.
Представлені суду докази в підтвердження надання позивачу адвокатських послуг, пов`язаних з розглядом даної справи, не є безумовною підставою для відшкодування витрат в заявленому розмірі, адже розмір відповідних витрат має, крім іншого, відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.
Водночас, слід взяти до уваги, що встановлений у договорі про надання правової допомоги у господарському процесі фіксований розмір адвокатських послуг у вигляді прогресивної процентної ставки від загальної суми позовних вимог не є безумовною підставою для стягнення судом з іншої сторони витрат на послуги адвоката саме у такому розмірі, адже їх розмір має бути доведений, документально обґрунтований і відповідати критерію розумної необхідності таких витрат (висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 05.06.2018 у справі №904/8308/17). 
Верховний Суд у складі колегії суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19 дотримується позиції, що загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 4 ст. 129 ГПК України. Водночас, у ч. 5 наведеної норми встановлено критерії, за якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від зазначеного загального правила під час вирішення питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Відповідно до ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
При цьому, суд має оцінювати щодо відповідності зазначеним критеріям поведінку/дії/бездіяльність обох сторін.
Суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 4 ст. 129 ГПК України, у випадках, визначених положеннями частин шостої, сьомої та дев`ятої ст. 129 цього Кодексу.
Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, визначеними частинами п`ятою – сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою – сьомою, дев`ятою ст. 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні здійснених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та, відповідно, не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18.03.2021 у справі №910/15621/19. 
Із урахуванням вищевикладеного, з огляду на очевидно надмірний розмір витрат на правничу допомогу, що заявляються позивачем до стягнення, неспіврозмірність розміру таких вимог категорії справи та порядку перегляду оскаржуваного рішення у суді апеляційної інстанції, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір заявлених позивачем до відшкодування відповідачем витрат на правничу допомогу до 5 000, 00 грн. 
Керуючись ст.ст. 124, 126, 129, 267-271, 273, 275-276, 284-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Детта» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/2420/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/2420/21 залишити без змін.
3. Судовий збір за подачу апеляційної скарги залишити за Приватним підприємством «Детта».
4. Поновити дію рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2021 у справі №910/2420/21, зупинену ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.10.2021.
5. Покласти на Приватне підприємство «Детта» (01004, м. Київ, вул. Рогніденська, буд. 4-А, офіс 10, код ЄДРПОУ 32071677) судові витрати, пов`язані із наданням правничої допомоги Товариству з обмеженою відповідальністю «Сева Санте Анімаль Україна» у розмірі 5 000, 00 грн.
6. Стягнути з Приватного підприємства «Детта» (01004, м. Київ, вул. Рогніденська, буд. 4-А, офіс 10, код ЄДРПОУ 32071677) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Сева Санте Анімаль Україна» (04080, м. Київ, вул. В. Хвойки, буд. 18/14, корпус 1, офіс 301-303, код ЄДРПОУ - 34293400) 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з наданням професійної правничої допомоги адвокатом.
7. Видачу наказу доручити Господарському суду міста Києва.
8. Матеріали справи №910/2420/21 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках та у порядку, передбаченому ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено - 24.12.2021. 

Головуючий суддя                                                            Л.П. Зубець 

Судді                                                                                С.О. Алданова

                                                                                С.В. Владимиренко