ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"14" грудня 2021 р. м. Київ          Справа№ 910/9062/21
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Владимиренко С.В.
суддів:            Корсака В.А. 
          Євсікова О.О. 

за участю секретаря судового засідання Островерхої В.Л. 
за участю представників сторін зазначених у протоколі судового засідання від 14.12.2021
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТ-ТЕХНОБУД» 
на рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2021 (повний текст рішення підписано 21.10.2021)
у справі №910/9062/21 (суддя Лилак Т.Д.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Інструмент»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТ-ТЕХНОБУД»
про стягнення 192 688,40 грн
ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Інструмент» (далі по тексту - позивач) звернулося до Господарського суду міста Києва із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТ-ТЕХНОБУД» (далі по тексту - відповідач) про стягнення 157  326,04 грн основного боргу, 14  106,36 грн 3 % річних, 21  256,00 грн інфляційних втрат та 2  890,33 грн судового збору.   
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на порушення відповідачем умов Договору поставки №01/0818-2И від 01.08.2018 в частині оплати за поставлений згідно видаткових накладних №РН-000240 від 29.07.2019, №РН-000239 від 29.07.2019, №РН-000258 від 20.08.2019, №РН-000325 від 23.10.2019 товар. Крім того, позивачем нараховано відповідачу 14  106,36 грн 3 % річних, 21  256,00 грн інфляційних втрат на підставі ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК) за порушення грошового зобов`язання.  
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.06.2021 позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Інструмент» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналіт-Технобуд» про стягнення 192 688,40 грн з доданими до неї матеріалами передано за підсудністю до Господарського суду Київської області.  
Рішенням Господарського суду Київської області від 07.10.2021 у справі №910/9062/21 позов задоволено повністю. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Аналіт-Технобуд» на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Інструмент» 157  326,04 грн боргу, 14  106,36 грн 3% річних, 21  256,00 грн інфляційних втрат та 2  890,33 грн судового збору.           
Ухвалюючи вказане рішення, місцевий господарський суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача.     
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТ-ТЕХНОБУД»  (далі по тексту - апелянт) звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2021 у справі №910/9062/21 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.  
Обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги, відповідач посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки сторонами у Договорі поставки №01/0818-2И від 01.08.2018 передбачений досудовий порядок врегулювання спору. 
Також апелянт зазначає, що позивачем при розрахунку загальної вартості товару поставленого по договору невірно та не у повному обсязі зараховано передплату сплачену відповідачем. 
Крім того, апелянт не погоджується із розрахунком суми інфляційних втрат, нарахованих позивачем, за розрахунком апелянта інфляційне збільшення за період з січня 2019 по жовтень 2020 складає 6  450,20 грн.  
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2021 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТ-ТЕХНОБУД» у справі №910/9062/21 передано на розгляд колегії суддів у складі: Владимиренко С.В. (головуючий суддя (суддя-доповідач)), судді: Корсак В.А., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 29.10.2021 витребувано з Господарського суду Київської області матеріали справи №910/9062/20.          
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 08.11.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТ-ТЕХНОБУД» на рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2021 по справі № 910/9062/21. Учасникам справи надано право подати відзив на апеляційну скаргу, пояснення, заяви, клопотання до 30.11.2021.  Розгляд апеляційної скарги призначено  на 14.12.2021 о 12 год. 45 хв.    
30.11.2021 на адресу Північного апеляційного господарського суду від позивача надійшов письмовий відзив на апеляційну скаргу відповідача, за яким позивач просить суд апеляційної інстанції залишити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТ-ТЕХНОБУД» без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2021 у справі №910/9062/21 без змін. 
Позивач своїх представників в судове засідання 14.12.2021 не направив, про причини неявки суд не повідомив, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином згідно вимог ст. 120 Господарського процесуального кодексу України (далі по тексту - ГПК), про що свідчить відмітка про доставку на повідомленні про поштове відправлення №0411635506393. 
Згідно ч. 12 ст. 270 ГПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.  
Представник відповідача у судовому засіданні 14.12.2021 підтримав вимоги та доводи своєї апеляційної скарги, просив суд апеляційної інстанції її задовольнити, рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2021 у справі №910/9062/21 скасувати та увалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.   
Розглянувши доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів встановила наступне.
Відповідно до ст. 712 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК) за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін. 
Згідно ст. 655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару (ч. 1 до ст. 692 ЦК). 
01.08.2018 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Дніпро-Інструмент» (далі - Постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Аналіт-Технобуд» (далі - Покупець) укладено Договір поставки №01/0818-2И (далі по тексту - Договір), за умовами якого Постачальник приймає на себе зобов`язання поставляти і передавати у власність Покупця інструмент, запчастини та комплектуючі до промислового обладнання та інше згідно видаткових накладних (далі - Товар), а Покупець зобов`язується приймати та оплачувати Товар у порядку та на умовах, визначених цим Договором. (а.с. 14-19).
Моментом виконання обов`язку Постачальника щодо передачі Товару вважається дата фактичного отримання Товару Покупцем та підписання Покупцем видаткової накладної (п. 2.3 Договору). 
Згідно п.п. 2.5, 2.6 Договору перехід права власності на Товар від Постачальника до Покупця відбувається в момент одержання Покупцем Товару на підписання Покупцем видаткової накладної. Приймання-передача Товару за кількістю і якістю здійснюється на складі Покупця на підставі товаросупроводжувальних документів і у відповідності з вимогами Інструкцій П-6 та П-7. Якщо за результатами приймання якість Товару не відповідає встановленим стандартам, технічним умовами та умовам даного Договору, то Покупець має право відмовитися від приймання Товару з настанням наслідків, зазначених у п. 5.4 даного Договору. 
Ціна Товару визначається Сторонами на момент надання заявки та підтверджується видатковою накладною, яка оформлюється Постачальником на кожну партію Товару (п. 3.1 Договору).
Будь-яка зміна ціни узгоджується Сторонами до моменту відвантаження Товару (п. 3.2 Договору). 
Ціна Договору визначається за загальною вартістю поставлених та оплачених партій Товару протягом дії даного Договору згідно специфікацій та видаткових накладних (п. 3.4 Договору).     
Пунктами 3.5, 3.6 Договору сторони погодили, що розрахунки за кожну партію Товару здійснюється Покупцем в національній валюті України - гривні у безготівковому порядку шляхом перерахування грошових коштів на поточний рахунок Постачальника на підставі виставленого Постачальником рахунку. Строк проведення розрахунків Покупцем за відвантажений Товар, що вказаний у видатковій накладній, складає 60 банківських днів з дати складання видаткової накладної.
Цей Договір набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє до 31 грудня 2022 року, але в будь-якому випадку до виконання Сторонами своїх зобов`язань по даному Договору (п. 9.1 Договору). 
Як встановлено судом першої інстанції і зазначене підтверджується матеріалами даної справи, на виконання умов цього Договору позивачем у період з 29.07.2019 по 23.10.2019 було поставлено на користь відповідача товар на загальну суму 1  724 426,76 грн, що підтверджується видатковими накладними № РН-000240 від 29.07.2019 на суму 81 457,80 грн, №РН-000239 від 29.07.2019 на суму 70 268,52 грн, №РН-000258 від 20.08.2019 на суму 843 261,60 грн, №РН-000325 від 23.10.2019 на суму 729 438,84 грн. (а.с. 20-23). 
За отриманий товар відповідач розрахувався частково та, враховуючи залишок передплати за попередній період, відповідачем здійснено оплату товару на суму 1  567  100,72 грн. 
Таким чином, заборгованість відповідача перед позивачем станом на дату подання позову до суду першої інстанції складає 157  326,04 грн. 
В порядку досудового врегулювання спору, позивачем відповідачу було направлено претензію №051/05 від 14.05.2021, з актом звіряння, яка надіслана на адресу відповідача, що вказана у Договорі - м. Київ, вул. Глібова, 6/10, 01135. 
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 193 Господарського кодексу України (далі по тексту - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення  Цивільного кодексу України  з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. Порушення зобов`язань є підставою для застосування господарських санкцій, передбачених цим Кодексом, іншими законами або договором.
Відповідно до ч.ч. 1, 3  ст. 692 ЦК покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Частиною 1  ст. 530 ЦК визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).          Судом встановлено, що, з урахуванням умов Договору, за видатковою накладною №РН-000240 від 29.07.2019 на суму 84  457,80 грн, товар мав бути сплачений 27.09.2019, тобто прострочення платежу має місце з 28.09.2019; за видатковою накладною №РН-000239 від 29.07.2019 на суму 70  268,52 грн, товар мав бути сплачений 27.09.2019, тобто прострочення платежу має місце з 28.09.2019; за видатковою накладною №РН-000258 від 20.08.2019 на суму 843  261,60 грн, товар мав бути сплачений 19.10.2019, тобто прострочення платежу має місце з 20.10.2019; за видатковою накладною №РН-000325 від 23.10.2019 на суму 729  438,84 грн, товар мав бути сплачений 23.12.2019, тобто прострочення платежу має місце з 24.12.2019.
Доказів оплати товару у повному обсязі відповідачем не надано, як і не надано доказів реагування на претензію позивача №051/05 від 14.05.2021. 
Згідно ст. 610 ЦК порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).     
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК).    
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивачем нараховано відповідачу інфляційні втрати на суму 21  256,00 грн за період з 28.09.2019 по 03.06.2021, 3 % річних на суму 14  106,36 грн за період з 28.09.2019 по 03.06.2021.   
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вже зазначалось, відповідач обґрунтовуючи вимоги та доводи апеляційної скарги посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки сторонами у Договорі передбачений досудовий порядок врегулювання спору. 
Згідно п. 6.1 Договору при виникненні спорів і розбіжностей по Договору або у зв`язку з ним, Сторони будуть здійснювати всі необхідні заходи для досягнення згоди шляхом переговорів та/або шляхом листування (надіслання відповідних претензій), з відповідними відповідями на них не пізніше 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту отримання, а у разі неотримання (з будь-яких підстав) 14 (чотирнадцяти) календарних днів з моменту відправки такої претензії зацікавленою Стороною. 
Водночас п. 6.2 Договору Сторони погодили, що якщо ними не буде досягнуто згоди шляхом переговорів, усі суперечки і розбіжності вирішуються в суді відповідно до чинного законодавства України.  
Статтею 19 ГПК визначено, сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.
Отже, пред`явлення претензії не є обов`язком в силу приписів Закону, а тому посилання апелянта на те, що він зареєстрований за адресою: 09162, Київська область, Києво-Святошинський район, смт. Чабани, вул. Юності, будинок 3, офіс 1), тоді як претензію №051/05 від 14.05.2021, з актом звіряння, позивач надіслав на адресу: м. Київ, вул. Глібова, 6/10, 01135, яка зазначена у Договорі, не може свідчити про порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 
Щодо доводів відповідача про те, що позивачем при розрахунку загальної вартості товару поставленого по договору невірно та не у повному обсязі зараховано передплату сплачену відповідачем, то слід зазначити наступне. 
Відповідно до ч. 4 ст. 165 ГПК якщо відзив не містить вказівки на незгоду відповідача з будь-якою із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, відповідач позбавляється права заперечувати проти такої обставини під час розгляду справи по суті, крім випадків, якщо незгода з такою обставиною вбачається з наданих разом із відзивом доказів, що обґрунтовують його заперечення по суті позовних вимог, або відповідач доведе, що не заперечив проти будь-якої із обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з підстав, що не залежали від нього.  
Під час розгляду справи у суді першої інстанції відповідач у своєму відзиві на позов свою незгоду щодо розрахунку суми основного боргу не висловив, контррозрахунок суду не надав. 
Згідно з ч. 1  ст. 73 ГПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1    ст.    74 ГПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ст.ст.  76,  77 ГПК належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідач в порушення вищезазначених норм не надав суду докази повної оплати за отриманий ним від позивача за видатковими накладними №РН-000240 від 29.07.2019, №РН-000239 від 29.07.2019, №РН-000258 від 20.08.2019, №РН-000325 від 23.10.2019 товар на спростування розрахунку суми основного боргу, здійсненого позивачем.
Щодо розрахунку інфляційних втрат, то судом апеляційної інстанції здійснено перевірку правильності нарахування позивачем інфляційних втрат за період з січня 2020 по жовтень 2020, за результатами якого суд апеляційної інстанції погоджується із розрахунком позивача з огляду на наступне. 
Велика Палата Верховного Суду у своїх постановах від 09.02.2021 у справі №520/17342/18, від 19.06.2019 у справі №703/2718/16-ц, від 19.06.2019 у справі №646/14523/15-ц  зазначала, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.     
Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.
З метою реалізації Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003 затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (далі - Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).
Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003 та Методики розрахунку базового індексу споживчих цін, затвердженої наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).
Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - «дефляція», то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення. Подібний за змістом правовий висновок викладено у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі №905/21/19.
Об`єднана палата Верховного Суду у своїй постанові від 20.11.2020 у справі №910/13071/19 дійшла наступного правового висновку про те, що на практиці існують різні підходи до застосуванням механізму розрахунку інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України у разі, якщо прострочення виконання грошового зобов`язання становить неповний місяць.
З огляду на таке, Об`єднана палата Касаційного господарського суду вважає за доцільне роз`яснити, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме: час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу; час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних. Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду не вбачає необхідності відступу від такого способу розрахунку інфляційних збитків у порядку статті 625 ЦК України, оскільки він не суперечить зазначеній нормі права та законодавству, яке застосовується при розрахунку інфляційних збитків.
Індекс споживчих цін за спірний період, а саме з січня 2020 по жовтень 2020 становив у січні 2020 - 100,2, у лютому 2020 - 99,70, у березні 2020 - 100,80, у квітні 2020 - 100,80, у травні 2020 - 100,30, у червні 2020 - 100,30, у липні 2020 - 99,40, у серпні 2020 - 99,80, у вересні 2020 - 100,50, у жовтні 2020 - 101,00. 
При розрахунку суми інфляційних втрат відповідач помилково вказав, що індекс інфляції за жовтень 2020 становив 101,10, що призвело до невірного розрахунку, в свою чергу розрахунок позивача є арифметично вірним та таким, що відповідає приписам Закону та сталій судовій практиці в цього приводу.      
Відповідно до ч. 1  ст. 86 ГПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно ч. 4  ст. 11 ГПК суд застосовує при розгляді справ  Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод  1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення.
У справі «Трофимчук проти України» Європейський суд з прав людини також зазначив, хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.
В п. 53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Федорченко та Лозенко проти України» від 20.09.2012 зазначено, що при оцінці доказів суд керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Тобто, аргументи сторони мають бути достатньо вагомими, чіткими та узгодженими.
Доводи наведені апелянтом в апеляційній скарзі не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, при цьому апеляційним судом при винесені даної постанови було надано обґрунтовані та вичерпні висновки доводам сторін із посиланням на норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню для вирішення спірних правовідносин.  
          Відповідно до ст. 276 ГПК суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Зважаючи на вищенаведене, колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку про те, що рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2021 у справі №910/9062/21 прийняте з повним та всебічним дослідженням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.
Згідно ст. 129 ГПК судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст. ст. 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТ-ТЕХНОБУД» на рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2021 у справі №910/9062/21 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Київської області від 07.10.2021 у справі №910/9062/21 залишити без змін.
3. Судові витрати за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «АНАЛІТ-ТЕХНОБУД».
4. Матеріали справи №910/9062/21 повернути до Господарського суду Київської області.
          5. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції у господарських справах в порядку і строки, визначені в ст. ст. 287, 288, 289 Господарського процесуального кодексу України.
          Повний текст постанови складено 20.12.2021. 

Головуючий суддя                                                            С.В. Владимиренко 

Судді                                                                                В.А. Корсак

                                                                                О.О. Євсіков