23.12.21
33/812/419/21
Єдиний унікальний номер судової справи 490/8102/21 
Номер провадження 33/812/419/21                                 Головуючий у місцевому суді: Дірко І.І.
Категорія: ст.124 КУпАП                         Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 року                                                місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:

головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Лівшенком О.С.,

за участю: 
особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності – 
ОСОБА_1 ,
потерпілого ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 01 грудня 2021 року, якою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строк на 6 (шість) місяців,

ВСТАНОВИВ:

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №297657, який надійшов на розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва і був складений 30 вересня 2021 року, встановлено, що 09 вересня 2021 року о 08 год. 05 хв. водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в місті Миколаєві по вулиці 1-шій Слобідській та в районі перехрестя з вулицею Пограничною, в порушення п.п.«б» п.2.3, п.16.11 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та особливостей її змін, при виїзді з другорядної дороги на головну дорогу, не надав переваги у русі, внаслідок чого допустив зіткнення із транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Ford Kuga, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який в цей час рухався по головній дорозі. 
В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 отримав незначні тілесні ушкодження. 
Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.«б» п.2.3, п.16.11 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність ст.124 КУпАП.
Постановою судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 01 грудня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строк на 6 (шість) місяців. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 01 грудня 2021 року змінити в частині накладення адміністративного стягнення, наклавши на нього стягнення у вигляді штрафу.
Посилається на те, що повністю визнав свою вину та щиро розкаявся у скоєному. 
При цьому, зазначає, що позбавлення його права керувати транспортним засобом позбавляє його можливості діставатися до роботи безпечно та вчасно в умовах карантину.
Також його сім`я втрачає впевненість на збереження ним роботи та здоров`я за умови обмеження права керувати транспортним засобом.
В судовому засіданні апеляційної інстанції,  ОСОБА_1  доводи викладені в апеляційній скарзі підтримав та просив апеляційний суд звернути увагу на ряд пом`якшуючих обставин щодо накладення на нього стягнення та пом`якшити адміністративне стягнення за ст.124 КУпАП, призначивши його у виді штрафу.
Потерпіла особа  ОСОБА_2 в судовому засіданні апеляційної інстанції при вирішенні справи покладався на розсуд суду, але звертав увагу на те, що ОСОБА_1 вже не вперше вчиняє адміністративні правопорушення, відповідальність за які передбачена ст.124 КУпАП.
Дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного. 
За змістом ч.2 ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом (ч.3 ст.7 КУпАП).
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами (ч.4 ст.7 КУпАП).
Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушення, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ст.294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Стаття 124 КУпАП (в редакції, яка діяла на час вчинення ДТП) передбачає відповідальність учасника дорожнього руху за порушення правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
При цьому, диспозиція ст.124 КУпАП не встановлює певних правил поведінки, а посилається на інші норми законодавчих актів, у даному конкретному випадку на п.п.«б» п.2.3, п.16.11 ПДР. Тому, розглядаючи дану справу, суд має вирішити питання щодо винуватості особи у межах порушення вимог п.п.«б» п.2.3, п.16.11 ПДР, які зазначені в протоколі працівником поліції.
Відповідно до Закону України «Про дорожній рух» та п.1.1 ПДР єдиний порядок дорожнього руху на всій території України встановлюється названими Правилами.
Так, пп.«б» п.2.3 ПДР встановлено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатись від керування цим засобом у дорозі.
Згідно з п.16.11 ПДР на перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого рух.
Відповідно до вимог ст.251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. За положеннями вказаної статті, протокол про адміністративне правопорушення та пояснення свідків є доказом в справі про адміністративне правопорушення.
Відповідно до ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення серії ААБ №297657, який надійшов на розгляд до Центрального районного суду міста Миколаєва і був складений 30 вересня 2021 року, встановлено, що 09 вересня 2021 року водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом – автомобілем марки і моделі Daewoo Nexia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався в місті Миколаєві по вулиці 1-шій Слобідській та в районі перехрестя з вулицею Пограничною, в порушення п.п.«б» п.2.3, п.16.11 Правил дорожнього руху, проявив неуважність до дорожньої обстановки та особливостей її змін, при виїзді з другорядної дороги на головну дорогу, не надав переваги у русі, внаслідок чого допустив зіткнення із транспортним засобом –автомобілем марки і моделі Ford Kuga, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який в цей час рухався по головній дорозі. 
В результаті ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а водій ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження. 
Такими діями ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.«б» п.2.3, п.16.11 Правил дорожнього руху.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковані за ст.124 КУпАП, порушення Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів.
ОСОБА_1 підписав протокол від 30 вересня 2021 року без будь-яких зауважень.
При розгляді адміністративної справи судом першої інстанції ОСОБА_1 повністю визнав свою вину.
Встановивши ці обставини, районний суд вважав доведеною вину ОСОБА_1 в порушенні п.п.«б» п.2.3, п.16.11 Правил дорожнього руху та наявність підстав для відповідальності за ст.124 КУпАП, виклавши висновки, в тому числі і щодо адміністративного стягнення, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строк на 6 (шість) місяців.
Постанову суді в частині визнання його винним у вчиненні адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП ОСОБА_1 не оскаржує, оскаржуючи лише обраний суддею вид стягнення.
Діючи в межах доводів апеляційної скарги (ч.7 ст.294 КУпАП), апеляційний суд оцінює пропорційність обраного судом стягнення характеру вчиненого правопорушення.
Відповідно до ст.23 КУпАП адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами.
За загальним правилом ст.33 КУпАП при накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Накладення адміністративного стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним та достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Європейський Суд при розгляді конкретних справ неодноразово підкреслював, що при призначенні покарання для того, щоб втручання (вилучення спеціальних прав) вважалось пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи (рішення ЄСПЛ від 16 жовтня 2008 року у справі «Ізмайлов проти Росії», п. 38).
Досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних свобод особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип законності і воно не було свавільним (рішення ЄСПЛ від 09 червня 2005 року у справі «Бакланов проти Росії»).
При цьому суд враховує підхід, запроваджений Європейським судом з захисту прав людини, за яким позбавлення права на управління транспортним засобом розглядається кримінально-правовою санкцією, оскільки право керування автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності (рішення ЄСПЛ від 23 вересня 1998 року у справі «Маліге проти Франції»).
Обираючи відносно ОСОБА_1 вид адміністративного стягнення, суд, відповідно до ст.33 КУпАП, враховував характер вчиненого правопорушення та дані про особу правопорушника, який, відповідно до постанов Центрального районного суду міста Миколаєва від 03 квітня 2018 року та від 02 березня 2020 року вже притягувався до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП, і суди призначали стягнення в цих справах в мінімальних межах санкції у розмірі 340 гривень.
З огляду на це, враховуючи характер вчиненого ОСОБА_1 правопорушення та його наслідки, дані про його особу, встановивши обставини, що свідчить про недотримання ОСОБА_1 вимог ПДР під час керування транспортним засобом, що призводить до систематичного їх порушення та створює підвищену загрозу, як для останнього, так і для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, апеляційний суд вважає, що суддя районного суду дійшов обґрунтованого висновку про призначення стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строк на 6 (шість) місяців.
Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на його щире розкаяння, апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки, як зазначено вище, він вже двічі притягувався до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП і в обох випадках до нього застосовувалось мінімальний вид стягнення, що, вочевидь, не вплинуло на його ставлення до дотримання вимог ПДР.
Посилання ж на те, що вказаний вид стягнення значно ускладнить ОСОБА_1 вчасно та безпечно діставатись до роботи, також не приймаються апеляційним судом, оскільки вказане не може переважати над безпекою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху, загрозу яким створює особа, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Відповідно до ст.19 Закону України «Про міжнародні договори України», ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» стала практика Європейського суду з прав людини, яка є частиною національного законодавства та обов`язкова до застосування судами як джерело права.
Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Таким чином оскаржувана постанова районного суду в оскаржуваній частині є законною та обґрунтованою, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 відсутні.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Постанову судді Центрального районного суду міста Миколаєва від 01 грудня 2021 року, якою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами строк на 6 (шість) місяців – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                                Т.В. Серебрякова