21.02.22
33/812/66/22
Справа № 487/8200/21
 
Провадження № 33/812/66/22         

 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2022 року                                                              м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Шаманської Н.О.
за участю секретаря Горенко Ю.В.
особи, яка притягується
до адміністративної відповідальності          ОСОБА_1 ,
захисника Багдасаровою Г.М.
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на постанову судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2022 року, якою  ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 ,  громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено покарання у вигляді штрафу в дохід держави у сумі 850 гривень

у с т а н о в и в:

28 жовтня 2021 року поліцейським УПП в Миколаївській області сержантом поліції Кравченко А.І. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 103705 стосовно ОСОБА_1 , який 28 жовтня 2021 року о 09:30 в м. Миколаєві по вул. Пушкінській, 47 А, керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 308ПЕ» державний номерний знак « НОМЕР_1 », виконуючи поворот ліворуч, не дав дорогу автомобілю «Mercedes-Benz» державний номерний знак « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку прямо, чим порушив п. 16.13 Правил дорожнього руху, за що ст. 124 КУпАП передбачена відповідальність. В результаті зазначеного сталась дорожньо-транспортна пригода. Обидва автомобіля отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Постановою судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2022 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та призначено стягнення у вигляді штрафу у сумі 850 гривень в дохід держави.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить постанову суду скасувати та прийняти нову, якою закрити провадження у справі за відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Апелянт посилався на те, що суд всупереч вимогам щодо повного та всебічного встановлення обставин справи не дослідив обставини, які впливають на оцінку дорожньої ситуації та вину водіїв; не дав оцінку дійсним діям учасників пригоди: ввімкнення ОСОБА_1 сигналу лівого повороту, у той час як ОСОБА_2 здійснюючи посадку та висадку пасажирів на зупинці ще навіть не подав сигнал про намір почати рух, не врахував характер механічних пошкоджень виявлених та зафіксованих на схемі місця ДТП, а тому дійшов передчасного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. 
Переглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги за правилами частини 7 статті 294 КУпАП, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
 За змістом статті 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Згідно положень статті 245 КУпАП завданнями провадження у справі про адміністративне правопорушення є повне, всебічне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом. 
Відповідно до вимог статті 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинене правопорушення, чи винна особа у його вчиненні, чи підлягає вона відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі статтею 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами та інше (стаття 251 КУпАП). 
Отже, відповідно до цієї норми одним із джерел доказів та документом, що офіційно засвідчує подію адміністративного правопорушення, є протокол про адміністративне правопорушення. 
Вимоги до змісту протоколу про адміністративне правопорушення містяться у ст. 256 КУпАП, якою передбачено, зокрема: викладення суті адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих та інше. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
До протоколу додається схема місця дорожньо-транспортної пригоди, яка є графічним зображенням місця пригоди з фіксацією всіх об`єктів та обставини, що стосуються події та можуть мати значення для об`єктивного визначення її причин, яке оформлюється з дотриманням вимог цієї Інструкції на місці пригоди і підписується її учасниками (пункт 3 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів забезпечення дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженою наказом МВС України 7 листопада 2015 року № 1395, далі – Інструкція).
Відповідно до пункту 4 розділу Х Інструкції на схемі місця дорожньо-транспортної пригоди зображуються та фіксуються такі об`єкти:
1) ділянка дороги, на якій сталась ДТП; 2) сталі орієнтири, до яких на схемі здійснена прив`язка об`єктів та слідів; 3) транспортні засоби, причетні до ДТП, координати їх розміщення відносно елементів проїжджої частини та сталих орієнтирів; 4) сліди гальмового шляху коліс транспортних засобів: їх розміщення відносно елементів проїжджої частини; довжина від їх початку до кожного колеса транспортного засобу із зображенням місць розривів; довжина слідів на ділянках з різним покриттям;  5) інші сліди та предмети, що стосуються пригоди: розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини), що відокремилися від транспортного засобу, відносно елементів проїжджої частини, транспортних засобів; площа розсіювання уламків скла, осипання ґрунту; 6) координати місця зіткнення, наїзду відносно сталих орієнтирів;  7) ширина проїжджої частини разом з роздільними смугами;  8) ширина тротуарів, узбіччя; 9) розміри ділянок з різним станом дорожнього покриття; 10) розміри та розміщення дефектів дорожнього покриття; 11) розташування дорожньої розмітки та інше.
При вирішенні питання щодо доведеності вини особи у скоєнні правопорушення, в тому числі й адміністративного, слід виходити з положень статті 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватись на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи мають тлумачитись на її користь.
Такий підхід до тлумачення норм, в тому числі, адміністративного законодавства, відповідає контексту рішення Європейського Суду від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява №7460/03), в якому зазначено, що адміністративне правопорушення має ознаки, притаманні «кримінальному обвинуваченню» у значенні статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод (далі – Конвенція), що вимагає дотримання стороною обвинувачення, яку в цій справі представляє автор протоколу про адміністративне правопорушення, відповідного доказового забезпечення, що передбачає такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини обвинуваченого. 
Отже, стандарти, які встановлює Конвенція для кримінального провадження, поширено Європейським Судом й на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» (рішення від 09.06.2011 р., заява № 16347/02).
Окремим видом адміністративних правопорушень (проступків) є правопорушення на транспорті, в тому числі порушення, вчиненні під час дорожнього руху.
Відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених постановою КМУ від 10 жовтня 2001 № 1306 (далі - Правила), для забезпечення безпеки дорожнього руху перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч. (п.16.13). 
Порушення учасниками дорожнього руху правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна є підставою адміністративної відповідальності за статтею 124 КУпАП.
З матеріалів справи вбачається, що 28 жовтня 2021 року о 09:30 в м. Миколаєві по вул. Пушкінській, 47 А ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 308ПЕ» державний номерний знак « НОМЕР_1 », виконуючи поворот ліворуч, не дав дорогу автомобілю «Mercedes-Benz» державний номерний знак « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку прямо, чим порушив п. 16.13 Правил дорожнього руху, за що ст. 124 КУпАП передбачена відповідальність. В результаті зазначеного сталась дорожньо-транспортна пригода. Обидва автомобіля отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
На місці події повноважною особою поліцейським взводу 1 роти 2 батальону 1 УПП в Миколаївській області сержантом поліції Кравченко А.І. складено протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ № 103705 стосовно ОСОБА_1 (далі - Протокол), в якому зазначено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.16.13 ПДР України, за що передбачена відповідальність ст. 124 КУпАП. 
Водій ОСОБА_1 до Протоколу надав письмові пояснення, в яких стверджував, що керуючи автомобілем «Mercedes-Benz 308ПЕ» державний номерний знак « НОМЕР_1 » по вул. Пушкінській маючи намір здійснити поворот ліворуч на вул. Чкалова увімкнув показчик лівого повороту, розрахував дистанцію після чого почав маневр. Автобус «Mercedes-Benz» державний номерний знак « НОМЕР_2 » під керуванням ОСОБА_2 , який рухався у зустрічному напрямку, почав прискорюватись та здійснив удар у задню праву частину його автомобіля (а.с.4).
Водій ОСОБА_2 до Протоколу надав письмові пояснення, в яких стверджував, що зі сторони кільця в бік залізничного вокзалу здійснив зупинку. Висадивши пасажирів почав рух та на перехресті зіткнувся з з іншим автомобілем «Mercedes-Benz 308ПЕ» державний номерний знак « НОМЕР_1 », який рухався йому назустріч та не пропустив його. Автобус отримав механічні ушкодження: розбитий передній бампер, фара, покажчик повороту, лобове скло (а.с. 3).
В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , підтримали свої попередні пояснення. Такі ж пояснення надав ОСОБА_1 і у суді апеляційної інстанції.
Суд першої інстанції, надаючи оцінку наведеним доказам вірно вказав, що вони в своїй сукупності підтверджують фактичні обставини події ДТП, узгоджуються між собою, а також враховуючи положення п. 16. 13 ПДР, відповідно до яких, в тому числі визначено, що перед поворотом ліворуч і розворотом водій нерейкового транспортного засобу зобов`язаний дати дорогу трамваю попутного напрямку, а також транспортним засобам, що рухаються по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо чи праворуч., чого не було дотримано ОСОБА_1 , дійшов правильного висновку, що вина останнього в скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП - є доведеною.
Докази, які надані суду органом, уповноваженим на складання протоколу про адміністративне правопорушення, забезпечують такий рівень доказування, який не залишає жодних розумних сумнівів доведеності вини ОСОБА_1 в порушенні п.16.13 Правил.
Посилання апелянта на те, що суд не дав оцінку тому факту, що на місці ДТП були присутні свідки, яких працівники патрульної поліції опитували, однак дані про них не внесені до Протоколу, не мають правового значення, оскільки Протокол та Схема ДТП підписані ОСОБА_1 особисто без жодних зауважень. 
       Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновку районного суду, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування постанови суду першої інстанції.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Заводського районного суду м. Миколаєва від 21 січня 2022 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського 
апеляційного суду Н.О.Шаманська