Ухвала
 
08 лютого 2022 року
м. Київ
 
справа № 643/583/21
провадження № 61-1322ск22
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс», третя особа - Департамент житлового господарства Харківської міської ради, про відшкодування майнової та моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» (далі - КП «Жилкомсервіс»), третя особа - Департамент житлового господарства Харківської міської ради, про відшкодування майнової та моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії.
В обґрунтування позову посилався на те, що 05 червня 2020 року ним було виявлено протікання стелі і стін у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві власності. Вказане вище протікання виникло внаслідок протікання покрівлі частини даху будинку АДРЕСА_2 , що розташована над вищевказаною квартирою будинку (квартира знаходиться на восьмому, передостанньому поверсі). Причиною протікання покрівлі стала наявність сильної зливи, яка відбулася протягом 05 червня 2020 року. Також аналогічні протікання стелі і стін були виявлені 25.11.2020. Протікання стелі і стін у зазначеній вище квартирі траплялось неодноразово в минулому.
Позивач зазначав, що 28 листопада 2006 року між ним, як споживачем, та відповідачем, як виконавцем, було укладено договір про надання житлово-комунальних послуг, оригінал Договору та Умови надання послуг Відповідачем знаходиться у спецвипуску друкованого видання «Слобода» № 95/1 за 28 листопада 2006 року. В цьому ж випуску надруковано перелік будинків, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади м. Харкова, в переліку є і будинок позивача. Відповідно до п. 1 Договору Відповідач зобов`язався забезпечувати якісне надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (санітарно-технічне обслуговування, поточний ремонт, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, вивезення побутових відходів тощо) у будинках, які знаходяться в комунальній власності територіальної громади м. Харкова. Крім того, з 2006 року відповідач є балансоутримувачем будинку і зобов`язаний забезпечити належні експлуатацію та утримання майна, що перебуває на його балансі. 
Позивач вказував, що у результаті зливи у квартирах АДРЕСА_3 , АДРЕСА_1 , АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 верхніх поверхів 4-го під`їзду будинку було пошкоджено систему енергопостачання. Відповідно до Актів КП «Жилкомсервіс» покрівля даху будинку над усіма чотирма його під`їздами потребує ремонту з 2007 року. Крім того, система водовідведення у 4-му під`їзді будинку знаходиться в несправному стані, на що вказують наявні підтікання частини водовідвідного трубопроводу на дев`ятому та восьмому поверхах 4-го під`їзду будинку та свідчать плями і розводи від підтікань безпосередньо на трубопроводі та стінах, що примикають до трубопроводу. Отже, не проведення поточного ремонту будинку є передумовою для подальшого розвитку дефектів та деформації частин покрівлі будинку, їх передчасного зносу та руйнування. Таким чином відповідач, як виконавець житлово-комунальної послуги з утримання будинку протягом 2006-2020 років не проводив поточний ремонт та не забезпечив створення відповідних умов для проживання в будинку, що призвело до майнового збитку позивача у розмірі 57 320 грн. Позивач вважав, що бездіяльність відповідача призвела до фактичного руйнування частини покрівлі даху будинку, що в свою чергу призвело до нанесення йому матеріальної шкоди внаслідок затоплень його квартири під час опадів. 
На підставі вищевказаного позивач просив:
 
- зобов`язати КП «Жилкомсервіс» провести підготовку жилого будинку і його технічного обладнання за адресою: АДРЕСА_2 до експлуатації в осінньо-зимовий період, здійснити ремонт покрівлі (покриття) даху та водовідвідної системи будинку, яким буде усунуто дефекти та протікання даху, який забезпечить підтримку справності елементів, створить відповідні умови для проживання в будинку, унеможливить затоплення квартир будинку, порушення нормальної роботи обладнання (електромережі), забезпечить безпеку людей, нормативну довговічність конструктивних елементів даху будинку, належний експлуатаційний стан його конструкцій, водозахисні якості покрівлі і кріплень її окремих елементів, нормальний стік води;
 
- стягнути з КП «Жилкомсервіс» на його користь відшкодування завданої йому шкоди у розмірі 57 320 грн;
 
- стягнути з КП «Жилкомсервіс» на його користь моральну шкоду у розмірі 15 000 грн;
 
- стягнути з КП «Жилкомсервіс» на його користь вартість висновку про розмір відновлювального ремонту і майнового збитку від 15 грудня 
2020 року у розмірі 2 000 грн;
 
- стягнути з КП «Жилкомсервіс» на його користь вартість довідки Регіонального центру з гідрометеорології у розмірі 222 грн.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Постановою Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року рішення Московського районного суду м. Харкові від 20 квітня 2021 року залишено без змін.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з його недоведеності.
21 січня 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року, в якій заявник просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. 
У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.
Предметом спору у даній справі є вимоги як немайнового характеру - зобов`язання вчинити певні дії, так і майнового характеру - відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Ціна позову майнового характеру становить 74 542 грн.
Вимоги майнового характеру станом на 01 січня 2022 року не перевищують двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб 
(2 481 грн х 250 = 620 250 грн).
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).
Отже, зазначена справа щодо вимог як майнового, так і немайнового характеру, є незначної складності, тому є малозначною відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
При цьому, Верховним Судом досліджено та взято до уваги: предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.
Разом з тим, касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Посилаючись на існування зазначених вище обставин, заявником не наведено жодних аргументів і не додано до касаційної скарги будь-яких доказів, які б підтверджували те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, або про те, що справа становить значний суспільний інтерес та має виняткове значення для заявника. Сама по собі вказівка про це в касаційній скарзі, без належного обґрунтування таких обставин, не свідчить про те, що є підстави для розгляду справи в суді касаційної інстанції.
Підстав, які б спростовували віднесення цієї справи до категорії малозначних, касаційна скарга не містить і суд касаційної інстанції їх не встановив.
Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08). 
Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
Зазначення у постанові Харківського апеляційного суду від 22 грудня 
2021 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.
З наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2021 року та постанову Харківського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс», третя особа - Департамент житлового господарства Харківської міської ради, про відшкодування майнової та моральної шкоди, зобов`язання вчинити певні дії, відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська