ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2491/21 Справа № 203/2182/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2021 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Городничої В.С., Петешенкової М.Ю.
розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,
на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2020 року
по справі за позовом ОСОБА_2 до  ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, -

ВСТАНОВИЛА:
В червні 2020 року до Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.
Рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2020 року позовні вимоги  ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою — задоволено частково.
Стягнуто на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ) матеріальні збитки в розмірі 126 439,80 грн.(сто двадцять шість тисяч чотириста тридцять дев`ять грн. 80 коп.), моральну шкоду в розмірі 5 000,00 грн.(п`ять тисяч грн., 00 коп.), судовий збір в розмірі 1 664,40 грн. (одна тисяча шістсот шістдесят чотири гривні 40 коп.) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 11000,00 грн. (одинадцять тисяч гривень 00 коп.), а всього – 144 104,20 грн. (сто сорок чотири тисячі сто чотири грн. 20 коп.).
В іншій частині вимог – відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2020 року в частині стягнення матеріалих збитків у розмірі 126439,80 грн. та закрити провадження в частині позовних вимог про стягнення матеріальних збитків у сумі 126439,80 грн. 
У відзиві ОСОБА_2 на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2020 року просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2020 року - відхилити, а рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2020 року - залишити без змін.
Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 272 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що 15 вересня 2017 року на перехресті вул. Січеславська Набережна і вул. Ю.Словацького в м. Дніпрі сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля марки «Мітсубісі Паджеро», державний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , та автомобіля марки «БМВ 530 хі», державний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_1 .
Постановою Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 жовтня 2017 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вказане правопорушення за ст. 124 КУпАП, яка не оскаржувалась і набрала законної сили 07 листопада 2017 року (а.с.9 зворот).
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Таким чином, вказана постанова суду від 25 жовтня 2017 року має преюдиційне значення при розгляді цієї цивільної справи.
Транспортний засіб, якому під час ДТП завдані механічну ушкодження, належить на підставі права власності ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 , наданого в матеріалах справи в копії(а.с.6 зворот).
Цивільно-правова відповідальність водія  ОСОБА_1  застрахована в  ПАТ «СК «Юнівес» на підставі Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АК/2488952, який діяв на час настання ДТП (а.с.18).
Також комплексним договором добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування фінансових ризиків № ск-002171 –ДГО-ФР від 13 січня 2017 року на момент ДТП був забезпечений транспортний засіб «BMW 530 XI», державний номер НОМЕР_4 , яким керував ОСОБА_1 (а.с.19).
Транспортний засіб «Мітсубісі Паджеро», державний номер НОМЕР_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 на момент ДТП був забезпечений у ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» договором комплексного добровільного страхування приватного майна, загальної цивільно-правової відповідальності перед третіми особами транспортного засобу та багажу, що ним перевозиться «Розумний захист» (а.с.20).
Відповідно до частини другої статті 1187 Цивільного кодексу України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Також, судом першої інстанції було встановлено, що рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року у справі №203/2232/18, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року, на користь ОСОБА_2 стягнуто з ПАТ «СК «Юніон» страхове відшкодування у розмірі 100 000 грн., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування в розмірі 13487,67 грн., 3% річних в розмірі 1208,22 грн., індекс інфляції в розмірі 4300 грн., страхове відшкодування за договором комплексного добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування фінансового ризику в розмірі 39410,20 грн., 3% річних в розмірі 476,16 грн., індекс інфляції в розмірі 694,63 грн., а всього – 160 576,88 грн.; зі ОСОБА_1 - витрати на проведення авто-товарознавчого дослідження в розмірі 2300 грн., витрати на проведення авто-товарознавчої експертизи в розмірі 2000 грн., витрати щодо оплати послуг стоянки та зберігання транспортного засобу в розмірі 5320 грн., витрати на дефектування пошкодженого транспортного засобу в розмірі 600 грн., а всього – 10 220 грн.
Отже, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», де на момент настання ДТП був забезпечений автомобіль позивача, виплатило в межах максимального страхового ліміту страхову суму в розмірі 50 000 грн.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Статтею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
На виконання рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року з ПАТ «СК «Юнівес» стягнуто на користь позивача страхове відшкодування за Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АК/002488952 в розмірі 100 000 грн., пеня в розмірі 13 487,67 грн., №5 річних у сумі 1208,22 грн., інфляція у сумі 4300 грн.; страхове відшкодування за договором комплексного добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та добровільного страхування фінансового ризику від 13 січня 2017 року №СК-002171-ДГО-ФР у сумі 39 410,20 грн., 3% річних у сумі 476,16 грн., інфляція в сумі 1694,64 грн., компенсація судових витрат в сумі 1 605,77 грн., а всього – 162 182,65 грн. Зазначені обставини підтверджуються постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва про закінчення виконавчого провадження від 19 лютого 2020 року (а.с.21).
Також відповідачем ОСОБА_1 на виконання вищевказаного рішення суду на користь позивача сплачено 10 220 грн., з яких витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 2300 грн., витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в розмірі 2000 грн., витрати щодо оплати послуг стоянки та зберігання транспортного засобу в розмірі 5320 грн., витрати на дефектування пошкодженого транспортного засобу в розмірі 600 грн., що підтверджується копією квитанції №0.0.1604203994.1 від 03 лютого 2020 року (а.с.22).
Таким чином, ПАТ «СК «Юнівес» та ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» виконали свій обов`язок, передбачений п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в повному обсязі, однак у відповідача ОСОБА_1 , в силу ст.ст.1192, 1194 ЦК України, залишились деліктні зобов`язання перед позивачем, оскільки фактичні витрати понесені ОСОБА_2 на відновлення свого автомобіля перевищують загальну суму страхових виплат, про що Верховний Суд у постанові від 27 квітня 2018 року у справі №910/9029/17 та у постанові від 03 жовтня 2018 року у справі №686/17155/15-ц висловив свою позицію.
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, пошкоджений автомобіль «Мітсубісі Паджеро», державний номер НОМЕР_3 , який належить позивачеві на праві власності, фактично відремонтований та загальна вартість ремонту склала 315 850 грн., понесення витрат на що підтверджується рахунком №73 від 10 липня 2018 року (а.с.23), складеним ПП ОСОБА_3 , Нарядом-замовленням №2276 від 10 липня 2018 року на надання послуг з технічного обслуговування та ремонту та накладною на запчастини і видаткові матеріали №1736 (а.с.24), Актом виконаних робіт №00000073 від 21 вересня 2018 року, складеним виконавцем робіт ПП ОСОБА_3 (а.с.25), копіями квитанцій ФОП ОСОБА_3 № 06/18, №07/18, №09/18 про прийняття від ОСОБА_2 сум 120 000 грн., 130 000 грн., 65 850 грн.(а.с.26), що судом, в силу ст.ст.78-80 ЦПК України, приймається як належні та допустимі докази.
Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно зі ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Статтею 1194 ЦК України визначено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Таким чином, з огляду на те, що позивачем фактично витрачено на відновлювальний ремонт автомобіля 315 850 грн., з яких 189 410,20 грн. відшкодовано страховими компаніями, то саме на відповідача ОСОБА_1 , дії якого перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП та заподіянням матеріальної шкоди пошкодженням автомобіля позивача, законом покладений обов`язок відшкодувати різницю між страховою виплатою та фактично понесеними витрати на відновлювальний ремонт автомобіля, а тому суд, розглядаючи справу в межах заявлених вимог, приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в цій частині та наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача 126 439,80 грн. залишку вартості відновлювального ремонту автомобіля.
У відповідності до ст.30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.
Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 40 000 грн., необхідно зазначити наступне.
Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її права і така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
За п.1, п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Згідно вимог ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 5 постанови №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується з тим, що співмірним та достатнім розміром моральної шкоди для позивача буде грошова сума в розмірі 5 000,00 грн. 
Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути матеріальні збитки у розмірі 126439,80 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн.
Доводи апелянта, що вартість відновлювального ремонту транспортного засобу є значно перевищеною відносно ринкової вартості автомобіля позивача до настання ДТП, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року встановлено, що за висновком експертного автотоварознавчого дослідження про оцінку ринкової вартості колісного транспортного засобу від 07 березня 2018 року №07/03/18, складеного судовим експертом Дроздовим Ю.В., ринкова вартість автомобіля позивача до страхового випадку складає 381 782,64 грн., вартість автомобіль позивача в аварійному (пошкодженому) стані складає 192 372,44 грн., вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача склала 189 410,20 грн. (а.с.10зв.).
Отже, визначена судовим експертом вартість відновлювального ремонту автомобіля позивача не перевищує його ринкову вартість до настання ДТП, тому такий автомобіль не вважається фізично знищеним, а його відновлюваний ремонт економічно недоцільним та зворотного не встановлено, ані рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року, ані постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2020 року.
Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування вартості відновлювального ремонту автомобіля позивача саме у розмірі 478 099,15 грн., апелянтом не надано. 
Твердження апелянта, що суб`єктний склад, підстави та предмет позову у справі №203/2232/18 та у даній справі №203/2182/20 є однаковими, а тому спір між сторонами з тим же предметом з тих же підстав вже було розглянуто, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки як вбачається з рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 26 квітня 2019 року по справі №203/2232/18 підставою для звернення позивача до суду було невиконання страховиком своїх обов`язків згідно Закону України “Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів”, Цивільного кодексу України, комплексного договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту та договору добровільного страхування фінансового ризику №СК-002171-ДГО-ФР від 13.01.2017 року. В свою чергу, вимоги до ОСОБА_1 складалися лише з компенсації витрат з проведення автотоварознавчих досліджень в сумі 4300,00, витрат з оплати послуг стоянки та зберігання транспортного засобу в сумі 5320,00 та витрат з дефектування пошкодженого транспортного засобу в сумі 600,00 грн.
Отже, у цивільній справі №203/2232/18 не вирішувалось питання про відшкодування збитків спричинених позивачу саме зі ОСОБА_1 , а вимоги про відшкодування матеріальних збитків у вигляді різниці між фактичною вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу та сумою сплачених страхових відшкодувань та стягнення моральної шкоди були пред`явленні до відповідача вперше.
Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції не в достатній мірі здійснив дослідження та оцінку документів, які містяться в матеріалах справи й надав перевагу відповідачам, чим порушив принцип рівності учасників процесу, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки судом першої інстанції було досліджено та враховано всі обставини справи при постановлені оскаржуваного рішення суду. 
Разом з тим, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 зазначає про стягнення витрат понесених на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7000,00 грн.
Згідно ордеру серії АЕ №1045518 від 01.12.2020 року правничу допомогу позивачу надавав адвокат Нестеров Є.М. (а.с. 147).
Відповідно до акту прийому-передачі послуг за договором про надання правової допомоги №208/20 від 20.08.2020 року, адвокат витратив 4,5 год., що коштує 4500 грн. (а.с. 149).
З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися відповідачеві адвокатом та полягають у наступному: підготовка та подання до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська апеляційної скарги на рішення та ухвалу Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18.11.2020 року у справі №203/2182/20; підготовка та направлення на адресу ОСОБА_2 відповіді на відзив на апеляційну скаргу у справі №203/2182/20.
Відповідно до акту прийому-передачі послуг за договором про надання правової допомоги №208/20 від 20.08.2020 року, адвокат витратив 1 год., що коштує 1000,00 грн. (а.с. 56).
Згідно опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися відповідачеві адвокатом та полягають у наступному: первинна консультація; аналіз наданих клієнтом документів, судової практики з аналогічних правовідносин, формування правової позиції; підготовка клопотання про закриття провадження у справі №203/2182/20.
Відповідно до акту прийому-передачі послуг за договором про надання правової допомоги №208/20 від 20.08.2020 року, адвокат витратив 1,5 год., що коштує 1500 грн. (а.с. 67).З опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися відповідачеві адвокатом та полягають у наступному: підготовка та направлення на адреси ОСОБА_2 та адвоката Негробова О.В. відзиву на позовну заяву у справі №203/2182/20.
Відповідно до акту прийому-передачі послуг за договором про надання правової допомоги №208/20 від 20.08.2020 року, адвокат витратив 1 год., що коштує 1000 грн. (а.с. 84).Згідно опису робіт (наданих послуг) вбачається, що вказані послуги надавалися відповідачеві адвокатом та полягають у наступному: підготовка та направлення на адреси ОСОБА_2 та адвоката Негробова О.В. заперечень щодо відповіді на відзив у справі №203/2182/20.
Також, на підтвердження оплати наданих адвокатом послуг, апелянтом надано копію квитанції №33 від 01.12.2020 року у розмірі 10000,00 грн. (а.с. 150).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та значенням справи для сторони. 
Отже, з урахуванням того, що заявлена сума витрат у розмірі 7000,00 грн. на правничу допомогу є підтвердженою відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт, їх вартості, витраченого адвокатом часу на надання послуг, а також квитанцією про оплату наданих послуг, тому вимога  ОСОБА_1 про стягнення понесених ним витрат на правову допомогу підлягає задоволенню.
Стягнути з  ОСОБА_2  на користь  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. 
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  - залишити без задоволення.
Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 листопада 2020 року - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_4  на користь  ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 7000,00 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України. 

       Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С. Городнича 

М.Ю.Петешенкова