справа № 361/8659/21                                      головуючий у суді І інстанції Радзівіл А.Г.
провадження № 22-ц/824/1363/2022              суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
19 січня 2022 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Гасюк В.В.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року про відмову у забезпеченні позову до подання позовної заяви, заінтересовані особи: приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Білоконь Микола Вадимович, Державне підприємство «Система електронних торгів арештованим майном» (СЕТАМ), - 
 
В С Т А Н О В И В: 
 
                У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви та просила заборонити ДП «Система електронних торгів арештованим майном» вчиняти дії щодо належного їй на праві власності майна, зокрема, реалізовувати його шляхом проведення прилюдних торгів або в інший спосіб передавати іншим особам; надати строк для подання позовної заяви про визнання незаконною і скасування постанови від 16 липня 2021 року ВП № 66117887 про відкриття виконавчого провадження, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Білоконем М.В. 
Заява обґрунтована тим, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2010 року стягнуто на користь АКБ «Форум» у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором та договором поруки від 29 липня 2008 року в розмірі 1 162 144 грн. 90 коп. З метою забезпечення виконання божником ОСОБА_2 своїх зобов`язань по кредитному договору № 0374/08/01-СLNv, між заявником, як поручителем, і АКБ «Форум» був укладений іпотечний договір від 29 липня 2008 року. Згідно з умовами договору ОСОБА_1 передала в іпотеку: - земельну ділянку площею 0,1674 га та житловий будинок у незавершеному будівництві (готовність 84 %) площею 213,90 кв.м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 12 вересня 2021 року заявнику повідомлено, що ДП «СЕТАМ» оголосило про проведення прилюдних торгів, на які виставлені на продаж приналежні позивачу земельна ділянка та будинок. Реалізацію майна організував приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Білоконь М.В., який, в порушення вимог ч. 2 ст. 25 Закону України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів», вийшов за межі своїх повноважень і прийняв до виконання виконавчі документи, місце виконання яких відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» знаходиться за межами його виконавчого округу, тобто, за межами міста Києва. Реалізація майна, що є предметом іпотеки, але права власності на яке заявника до сьогоднішнього дня у судовому порядку не позбавлено, містить у собі загрозу спричинити такі зміни, після яких відновлення попереднього становища стане неможливим або утрудненим, а тому є всі підстави для забезпечення позову у заявлений спосіб.
Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено. 
В апеляційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції через порушення норм процесуального права та постановити нове рішення, яким заяву задовольнити. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги заявник зазначає, що заява про забезпечення позову повністю узгоджувалася з приписами п. 4 ч. 1 ст. 150 ЦПК України. Заява не містила вимог, які б порушували права та інтереси стягувача, оскільки забезпечення позову не стосувалися зупинення виконання судового рішення, що набрало законної сили. Суд першої інстанції не взяв до уваги ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження». Приведення у мотивувальній частині посилань на норми ЦПК України, якими регламентовані дії під час подання первинного позову, не можна вважати правомірними. Суд також не дотримався приписів ст. 153 ЦПК України. Заявник просила надати їй десятиденний строк для пред`явлення позову, однак, це прохання залишилося нерозглянутим.  
Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про відмову у забезпеченні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 при зверненні до суду із заявою не надала жодного доказу для підтвердження наведених у заяві обставин для підтвердження своїх вимог, а також інших відомостей, потрібних для забезпечення позову.  
Апеляційний суд погоджується по суті з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до вимог ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, забороною вчиняти певні дії. 
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. 
Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Отже, забезпечення позову - це вжиття судом, в провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують за його позовом про присудження реальне виконання позитивно прийнятого рішення. Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, який може, наприклад, сховати або продати майно, тобто з метою усунення утруднення або неможливості виконання рішення.
Судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 19 липня 2010 року стягнуто на користь АКБ «Форум» у солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором та договором поруки від 29 липня 2008 року в розмірі 1 162 144 грн. 90 коп.
Звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову у спосіб, який просив заявник, ОСОБА_1 не звернула уваги на вимоги ч. 11 ст. 150 ЦПК України, які є чіткими та зрозумілими та не допускають двозначного тлумачення.
Так, за змістом зазначеної норми закону не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які полягають в (або мають наслідком) припиненні, відкладенні, зупиненні чи іншому втручанні у проведення конкурсу, аукціону, торгів, тендера чи інших публічних конкурсних процедур, що проводяться від імені держави (державного органу), територіальної громади (органу місцевого самоврядування) або за участю призначеного державним органом суб`єкта у складі комісії, що проводить конкурс, аукціон, торги, тендер чи іншу публічну конкурсну процедуру (частина одинадцята статті 150 ЦПК України).
Зі змісту заяви ОСОБА_1 вбачається, що саме в межах виконавчого провадження для виконання судового рішення, яке набрало законної сили, ДП «СЕТАМ» оголошено про проведення прилюдних торгів, на які виставлені на продаж земельна ділянка та будинок.
Отже, застосування судом заборони ДП «Сетам» вчиняти дії щодо реалізації належного заявнику на праві власності майна, зокрема, шляхом проведення прилюдних торгів або в інший спосіб передавати іншим особам, не тільки порушує права стягувача у виконавчому провадженні, а й фактично блокуватиме виконання судового рішення, що набрало законної сили, та унеможливить проведення прилюдних торгів, що прямо заборонено ч. 11 ст. 150 ЦПК України.
У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» судам дано чіткі роз`яснення у відповідності до яких недопустимо забезпечувати позов шляхом  зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.
Крім того, у заяві ОСОБА_1 зазначає, що вона має намір подати позов про визнання незаконною і скасування постанови від 16 липня 2021 року ВП № 66117887 про відкриття виконавчого провадження, винесеної приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Білоконем М.В.
Отже, фактично заявник має намір оскаржити рішення виконавця, пов`язане з виконанням судового рішення, а саме постанову виконавця про відкриття виконавчого провадження.
Чинним цивільним процесуальним законодавством не передбачено забезпечення скарги сторони виконавчого провадження шляхом забезпечення позову у справі. 
В апеляційній скарзі, серед іншого, ОСОБА_1 посилається на те, що вона просила надати їй десятиденний строк для пред`явлення позову, однак, це прохання залишилося нерозглянутим.
У той же час, строк для подачі позову після подачі заяви про забезпечення позову встановлений ч. 4 ст. 152 ЦПК України, відповідно до вимог якої у разі подання заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви заявник повинен пред`явити позов протягом десяти днів, якщо інші строки не встановлено законом. А, відтак, у суду відсутній обов`язок встановлювати заявникові зазначений строк.   
За таких обставин, ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права, судом повно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, що у відповідності до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а ухвали суду без змін. 
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 375, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 06 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 24 січня 2022 року.

 
Головуючий                                                                        Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                              Кашперська Т.Ц.
                                     
                                                                                              Яворський М.А.