ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/246/22	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/1576/20 Категорія: 308000000 	Романенко В. А. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2022 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Сіренка Ю.В., Фетісової Т.Л.
учасники справи: 
позивач - Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради; 
відповідач - ОСОБА_1 ; 
третя особа: ОСОБА_2 ;
особа, яка подала апеляційну скаргу - ОСОБА_1 ; 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2021 року у справі за позовом Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, 

в с т а н о в и в:

У лютому 2020 року Комунальне підприємство теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за спожиту теплову енергію, посилаючись на те, що КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» здійснює постачання теплової енергії на будинок за затвердженими у встановленому порядку тарифами. Інформація щодо встановлених тарифів є загальновідомою, розміщена на офіційних веб-порталах КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» та Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Однак, позивач, який був власником квартири АДРЕСА_1 із вересня 2016 року по серпень 2018 року, оплати за надані житлово-комунальні послуги не здійснював.
Станом на 01.08.2018 року борг відповідача перед КПТМ «Черкаситеплокомуненерго» за спожиту теплову енергію складає 12694,70 грн.
Станом на 01.08.20218 року борг внаслідок інфляції зріс на 198,82 грн., а 3% річних складають 118,74 грн.
Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача борг, який виник станом на 01 серпня 2018 року в сумі 13012,26 грн., в тому числі 198,82 грн. інфляційних збитків та 118,74 грн. 3% річних. 
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 вересня 2020 року залучено ОСОБА_2 , який є власником вказаної квартири із серпня 2018 року, до участі в розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2021 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго» Черкаської міської ради заборгованість за оплату житлово-комунальних послуг станом на 01 серпня 2018 року у сумі 7910,34 грн., 3% річних в сумі 118,74 грн., інфляційні в сумі 198,82 грн., витрати по сплаті судового збору у сумі 1324,26 грн., а всього 9552,16 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення суду обґрунтоване тим, що відповідачем не надано доказів відключення квартири від мереж централізованого опалення з дотриманням закону, тому доводи відповідача та третьої особи про те, що вони не є споживачами послуг з централізованого опалення, які надає КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго», є безпідставними
З урахуванням строку позовної давності, суд першої інстанції прийшов до висновку про необхідність стягнення із відповідачів на користь позивача заборгованість зі сплати послуг з централізованого опалення за період з 01 лютого 2017 року по 01 серпня 2018 року в розмірі 7910,34 грн, а також інфляційні втрати та 3 % річних, розрахованих позивачем.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2021 року в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг у сумі 7910,34 грн, 3 % річних в сумі 118,74 грн, інфляційних в сумі 198,82 грн та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні в цій частині позовних вимог про стягнення боргу за спожиту теплову енергію.
В апеляційній скарзі вказує, що в судовому засіданні та заявах по суті справи відповідач і третя особа заявляли, що квартира АДРЕСА_1 відключена від мереж централізованого опалення та гарячого водостачання, тому відповідач фактично не був споживачем цих послуг.
Зазначає, що встановлення факту надання позивачем послуг з постачання теплової енергії відповідачу має вирішальне значення для справи, яка є предметом розгляду, але суд першої інстанції ухвалив рішення без доказування та перевірки цих фактів.
Стверджує, що спірна квартира не була під`єднана до мереж центрального опалення і гарячого водопостачання, вона не була обладнана засобами обліку теплової енергії, а тому відповідно до вимог абзацу четвертого пункту 12 Постанови КМУ № 630 плата за послуги повинна була нараховуватися позивачем згідно з показаннями будинкового засобу обліку теплової енергії, а у разі відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання.
Вважає, що позовна заява про стягнення з відповідача боргу за спожиту теплову енергію, крім сумнівного розрахунку сум, що стягуються, не містить належного обґрунтування того, яким чином проведено нарахування боргу за спожиту теплову енергію - за показниками будинкового засобу чи виходячи з норм споживання.
Вказує, що до позовної заяви не додано жодного платіжного документа, яким би підтверджувалась нарахована у розрахунку за особовим рахунком НОМЕР_1 плата за надані відповідачеві послуги з централізованого опалення, зокрема: розрахункової книжки, платіжних квитанцій тощо.
Звертає увагу, що позовну заяву від імені КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» подано та підписано представником за довіреністю Кініченко А.А., а розрахунок заборгованості виконано іншою особою - бухгалтером ОСОБА_3 , повноваження якої підписувати позовну заяву, невід`ємною складовою якої є розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються, не підтверджені належним чином.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалене судом першої інстанції рішення відповідає зазначеним вище вимогам.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що КП ТМ «Черкаситеплокомуненерго» надає послуги з опалення та гарячого водопостачання будинку АДРЕСА_2 .
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 201028300 від 20 лютого 2020 року ОСОБА_1 з 17 січня 2011 року по 27 серпня 2018 року був власником квартири АДРЕСА_1 , з 27 серпня 2018 року власником зазначеної квартири є ОСОБА_2 .
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач був споживачем послуг, які надає позивач, однак, не сплачував надані послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість перед позивачем.
Колегія суддів погоджується із таким висновком місцевого суду, оскільки він ґрунтується на відповідних нормах закону.
Відповідно до пунктів 18, 20, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630, споживач зобов`язаний оплачувати комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо). Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
З моменту надання позивачем споживачам послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання, відповідно до ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» між сторонами виникли правовідносини, які полягають у виконанні споживачем зобов`язання щодо своєчасної та повної оплати спожитих послуг.
Відповідно до частини 1 статті 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил. Споживачем житлово-комунальних послуг являється фізична особа чи юридична особа, яка отримує чи має намір отримувати житлово-комунальні послуги.
Згідно зі статтею 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються зокрема на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньо-будинкових систем), газопостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо).
Як зазначено у статті 19 згаданого Закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. 
Статтями 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно з законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком споживача - є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом. Обов`язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.
Відповідно до статті 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору, розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.
Згідно частинами 1, 2 статті 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. 
Послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води передбачені статтями 21 та 22 цього Закону.
Крім того, нарахування позивачем оплати житлово-комунальних послуг за нормами споживання відповідає вимогам Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.
У статті 13 Конституції України зазначено, що власність зобов`язує, а статтею 322 ЦК України встановлено, що власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Відповідно до частини 2  статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції щодо не надання відповідачем належних доказів на підтвердження відключення від системи централізованого опалення та встановлення автономного опалення у квартирі відповідно до норм закону.
Так, судом враховано вимоги до відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води, встановлені Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 14, чинним на час перебування у власності відповідача квартири АДРЕСА_1 .
Так само відповідачем не надано і доказів ненадання позивачем послуг з теплопостачання вказаної квартири.
Посилання в апеляційній скарзі на неналежний розрахунок заборгованості не підтверджено відповідними доказами та відповідачем не спростовано правильність проведених позивачем нарахувань заборгованості за послуги з теплопостачання з урахуванням інфляційних втрат та 3 % річних, передбачених статтею 625 ЦК України.
Твердження скаржника про не доведення позивачем, яким чином проведено нарахування боргу за спожиту теплову енергію - за показниками будинкового засобу чи виходячи з норм споживання, спростовуються матеріалами справи, в яких містяться докази встановлення на будинку АДРЕСА_2 лічильника теплової енергії та відповідні нормативно-правові акти, якими встановлено тарифи за сплату послуг з постачання теплової енергії (т. 1 а.с. 77-110).
Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення із відповідача на користь позивача заборгованості за надані останнім послуги з теплопостачання з урахуванням строку позовної давності в розмірі 7910,34 грн.
Водночас, згідно із позовними вимогами КП ТП «Черкаситеплокомуненерго» просило стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги станом на 01 серпня 2018 року.
Судом першої інстанції не звернуто на це уваги та помилково стягнуто із відповідача 3 % річних нараховані за період з 01 жовтня 2017 року по 31 серпня 2018 року в розмірі 118,74 грн. Тобто суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог в частині стягнення 3% річних, що суперечить положенням статті 13 ЦПК України. Отже рішення суду в цій частині слід змінити, зменшивши суму 3% річних, що підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача з 118,74 грн до 103,47 грн.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України визначено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 , зміни рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру 3 % річних та загальної суми, що підлягає до стягнення із відповідача на користь позивача, зменшивши розмір 3% річних з 118,74 грн до 103,47 грн,а загальну суму стягнення з 9552,16 грн до 9536,89 грн. в решті рішення суду слід залишити без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 вересня 2021 року змінити в частині визначення розміру 3 % річних та загальної суми, що підлягає до стягнення із ОСОБА_1 на користь комунального підприємства теплових мереж «Черкаситеплокомуненерго», зменшивши розмір 3% річних з 118,74 грн до 103,47 грн, а загальну суму стягнення з 9552,16 грн до 9536,89 грн. 
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 

Судді