ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

03 лютого 2022 року 	м.Суми	

                                                               Справа №592/12075/20 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/282/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Собини О. І. 
з участю секретаря судового засідання – Назарової О.М.,
сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 жовтня 2021 року, ухвалене у складі судді Бичкова І.Г., в приміщенні Ковпаківського районного суду м. Суми, -

В С Т А Н О В И В:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до  ОСОБА_2 , треті особи: адвокатське об`єднання «Ліга Справедливості в Києві», Товариство з обмеженою відповідальністю «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості» про стягнення заборгованості. 
Свої вимоги мотивує тим, що 03 квітня 2017 року між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням «Ліга Справедливості в Києві» був укладений договір про надання адвокатських послуг №03/04-4/17, відповідно до якого виконавець зобов`язався надати адвокатські послуги, а замовник зобов`язався виплатити гонорар за надання адвокатських послуг.
19 березня 2018 року між ТОВ «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості» та адвокатським об`єднанням «Ліга Справедливості в Києві» був укладений договір № 19-03-18/3264 відступлення права вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_2 
02 травня 2018 року між ТОВ «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості» та ОСОБА_1 був укладений договір № 3264-01 відступлення права вимоги, за яким товариство відступило останній право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_2 з виплати коштів відповідно до умов договору про надання адвокатських послуг № 03/04-4/17 та додатку №1 до договору, актів виконаних робіт на суму 5250 грн, з правом нарахування усіх штрафних санкцій, передбачених договором та/або законом.
Таким чином, загальна сума заборгованості становить 11367 грн 30 коп., з яких: 5250 грн заборгованість за договором, 5250 грн пеня, 867 грн 30 коп. інфляційні збитки.
Посилаючись на вказані обставини, просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання правової допомоги та договором про відступлення права вимоги.
Ковпаківський районний суд м. Суми рішенням від 04 жовтня 2021 року у задоволенні позову  ОСОБА_1 відмовив.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) складені 13 та 18 жовтня 2017 року, а тому перебіг строків позовної давності починається з 23 жовтня 2017 року та 28 жовтня 2017 року, відповідно, так як відстрочка по оплаті послуг складає десять днів, і лише після їх спливу права виконавця будуть порушені. Отже, помилковим є висновок суду, що нею пропущено строк звернення до суду з позовом.
Від позивачки надійшло клопотання в якому вона просить відкласти розгляд справи для надання всіх доказів по справі, забезпечити проведення всіх судових засідань в режимі відеоконференції. Вказане клопотання задоволенню не підлягає, оскільки зазначені позивачкою обставини не є підставою для відкладення розгляду справи апеляційним судом. Крім того клопотання про надання доказів або їх витребування, оформлене відповідно до норм процесуального права, позивачка апеляційному суду не подавала. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню. 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що перебіг позовної давності починається з 13 жовтня 2017 року та з 18 жовтня 2017 року, тобто з дати підписання актів здачі-прийняття (надання послуг), який сплив, відповідно 14 жовтня 2020 року та 19 жовтня 2020 року, а позивачка звернулася до суду з позовом лише 26 жовтня 2020 року, тобто з пропуском строку позовної давності.
Проте погодитись з рішенням суду першої інстанції не можна, так як суд ухвалив його з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені у судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до приписів ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з ч. 4 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду;  норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.
Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає, так як суд неповно з`ясував обставини справи, що мають значення для справи, порушив норми процесуального права щодо змісту судового рішення, та неправильно застосував норми матеріального права. В мотивувальній частині рішення суд взагалі не виклав фактичні обставини, встановлені під час розгляду справи, та зміст спірних правовідносин, не вказав норми матеріального права, якими регулюються спірні правовідносини, застосував при вирішення спору норми матеріального права, які не підлягали застосуванню.
Так, в п. 11 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено: оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.
Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 за пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції наведених роз`яснень не врахував, оскільки суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. 
Проте суд першої інстанції не встановив чи є позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та доведеними.
Колегією суддів встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 02 травня 2018 року між ТОВ «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості» та ОСОБА_1 укладено договір відступлення права вимоги №3264-01. Предметом даного договору є відступлення кредитором на користь нового кредитора частини права вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_2 з виплати коштів відповідно до умов договору про надання адвокатських послуг № 03/04-4-117 від 03 квітня 2017 року та додатку №1 до договору, що були укладені між ОСОБА_2 та адвокатським об`єднанням «Ліга Справедливості в Києві», а саме: права вимоги зі сплати грошових коштів за частину наданих послуг (перша частина гонорару) та фактично виконані дії, відповідно до умов договору, за результатами виконання якого були складені акти здачі-прийняття робіт (надання послуг), а саме: № ОУ-0000800 від 13 жовтня 2017 року, № ОУ-0000814 від 18 жовтня 2017 року, згідно з якими вартість частини фактично наданих послуг по договору, право вимоги на яке відступається новому кредитору, складає 5250 грн, з правом нарахування всіх штрафних санкцій, передбачених договором та/або законом (а. с. 9). 
ТОВ «Об`єднання адвокатів юристів «Ліга Справедливості» на адресу ОСОБА_2 було направлено повідомлення від 03 травня 2018 року про відступлення права вимоги по договору № 03/04-4-117 від 03 квітня 2017 року (а. с. 12). 
07 жовтня 2020 року ОСОБА_1 направила на адресу ОСОБА_2 заяву про досудове врегулювання спору з проханням перерахувати кошти у розмірі 5250 грн поштовим переказом на її ім`я (а. с. 10-11).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення.
Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Отже, зі змісту зазначених норм матеріального права вбачається, що у разі заміни первісного кредитора у зобов`язанні, останній повинен передати новому кредиторові документи, що підтверджують наявність зобов`язальних вимог до боржника, та інформацію, яка потрібна для реалізації цих вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами статей 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. 
Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала на своє право вимоги до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, пославшись на договір про надання адвокатських послуг, акти здачі-прийняття робіт (надання послуг) та договір про відступлення права вимоги.
Проте, ОСОБА_1 не підтверджено належними і допустимими доказами наявність існування заборгованості відповідача за договором про надання адвокатських послуг №03/04-4/17 від 03 квітня 2017 року, оскільки не надано ні самого договору, ні актів виконаних робіт на суму 5250 грн. Матеріали справи також не містять доказів переходу права вимоги від адвокатського об`єднання "Ліга Справедливості в Києві" до ТОВ "Об`єднання адвокатів юристів "Ліга Справедливості" за договором про надання адвокатських послуг №03/04-4/17 від 03 квітня 2017 року.
До позовної заяви  ОСОБА_1 подавала клопотання про витребування вказаних доказів судом. Проте в порушення ст. 84 ЦПК України в клопотанні нею не було зазначено причини відсутності у неї цих доказів, які відповідно до положень ст. 517 ЦК України первісний кредитор у зобов`язанні повинен був передати їй як новому кредиторові. Суду апеляційної інстанції позивачка в установленому Цивільним процесуальним кодексом України порядку клопотання про надання або витребування доказів не подавала. 
Таким чином, за встановлених обставин справи та вимог закону колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, 
Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1, п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову  ОСОБА_1 в зв`язку з його необґрунтованістю. 
Враховуючи, що ціна позову складає 11367,30 грн, дана справа є малозначною, а тому касаційному оскарженню відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1, п. 4; 381-382 ЦПК України, колегія суддів – 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 04 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Відмовити у задоволенні позову  ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:                                                                 Т.А. Левченко

Судді:                                                                         В.І. Криворотенко

       О.І Собина