УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/715/17 Головуючий у 1-й інст. Чішман Л. М. 
Категорія  60    Доповідач Миніч Т. І. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:
головуючого – судді: Миніч Т.І. 
суддів:              Трояновської Г.С., 
                     Павицької Т.М. 
секретаря 
судового засідання Кузьменко А.О.
без участі сторін 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу  ОСОБА_1 
на ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 26 травня 2021 року, постановлену під головуванням судді Чішман Л.М.
за заявою ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову
у цивільній справі № 295/715/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, -
в с т а н о в и в:

У січні 2017 року  ОСОБА_1  звернувся до суду з позовом. Просив визнати недійсним заповіт, складений 08.06.2011 року ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гуковою Н.Є. та зареєстрований в реєстрі за № 1279. З одночасним поданням позову позивачем подану заяву про забезпечення позову. Просив заборонити приватному нотаріусу Житомирського міського нотаріального округу Сіранчук Р.В. вчиняти дії по видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_3 від 08.06.2011 року, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_2 до набрання законної сили судовим рішенням. Накласти арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на праві власності, до набрання судовим рішенням законної сили.
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 19.04.2017 року накладено арешт на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_3 на праві власності та належить  ОСОБА_4  на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.02.2017р. - до набрання судовим рішенням законної сили.
У січні 2021 року ОСОБА_4 звернувся до суду із заявою про скасування заходів забезпечення позову. Просив скасувати заходи забезпечення позову, що були вжиті судом на підставі ухвали від 19.04.2017 року та зняти арешт з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить заявнику на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. В обґрунтування заяви вказував, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено та рішення суду набрало законної сили 08.01.2021 року (а.с.226 т-2).
Ухвалою Богунського районного суду м.Житомира від 26 травня 2021 року заяву  ОСОБА_2  про скасування заходів забезпечення позову - задоволено. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 19.04.2017 року по справі №295/715/17 та знято арешт з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_4 .
У поданій апеляційній скарзі  ОСОБА_1  просить зазначену ухвалу скасувати та постановити нову про відмоув у задоволенні заяви. На думку апелянта, ухвала незаконна та необґрунтована, постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема вказує, що оскаржувана ухвала є передчасною, так як рішення судів першої та апеляційної інстанції були оскаржені в касаційному порядку та за відомостями сайту судова влада за касаційною скаргою відкрито провадження. А тому спір залишається остаточно невирішеним і скасування заходів забезпечення позову не є можливим. 
Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07.12.2020 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним за безпідставністю (а.с.148 т.-2).
Постановою Житомирського апеляційного суду від 07.04.2021 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07.12.2020 року залишено без змін (а.с.213,214 т.-2)
Постановою Верховного Суду від 20 грудня 2021 року рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07.12.2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 07.04.2021 року залишено без змін (а.с.31-34 т.-3).
Відповідно до ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
Згідно ч.1 ст.150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: забороною вчиняти певні дії.
Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Згідно ч.10 ст.150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Відповідно до роз`яснень, які містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».
Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.
При вирішенні питання про забезпечення позову суддя повинен перевірити наявність зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовних вимог, зокрема: чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення у разі задоволення позову; імовірність утруднення виконання або невиконання рішення суду у разі невжиття таких заходів; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову.
Відповідно до положень частини першої статті 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Клопотання про скасування заходів забезпечення позову належить розглядати в судовому засіданні, за результатами якого постановляється ухвала (випливає зі змісту частин другої, четвертої ст.158 ЦПК України).
Згідно з частиною дев`ятою ст.158 ЦПК України у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суд (пункт 10 ст.158 ЦПК України).
В даному випадку судові рішення про відмову у задоволенні вимог ОСОБА_5  набрали законноїсили, а тому підстави для продовження вжиття заходу забезпечення позову у вигляді накладення арешту на нерухоме майно відпали. 
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування заходів забезпечення позову. 
Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваної ухвали апеляційний суд не вбачає, оскільки вона постановлена із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст.258,259,367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд, - 
п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Богунського районного суду м.Житомира від 26 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий:                         Судді: