ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ  СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2022 року          м.Дніпро         Справа №  904/4137/20 (210/1218/20)
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді:  Верхогляд Т.А. (доповідач)                                                                                               суддів: Паруснікова Ю.Б., Вечірка І.О.
секретар судового засідання: Колесник Д.А.
представники сторін у судове засідання не з`явились, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення  господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2021 року (повний текст складено 09.08.2021 року)  у справі №904/4137/20(210/1218/20)  (суддя Мартинюк С.В.) 
за позовом ОСОБА_1 , м. Кривий Ріг 
до відповідача-1 Приватного акціонерного товариства "Криворіжіндустрбуд", м.Кривий Ріг
відповідача-2 Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд", м.Кривий Ріг 
про визнання недійсним договору купівлі-продажу   
в межах справи №904/4137/20 
за заявою Приватного  акціонерного товариства "Криворіжіндустрбуд" (50051, м.Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, 10, ідентифікаційний код 01239186)
до боржника Приватного  акціонерного товариства "Криворіжіндустрбуд" (50051, м. Кривий Ріг, вул. Криворіжсталі, 10, ідентифікаційний код 01239186)
про визнання банкрутом,-
              
ВСТАНОВИВ:

          Рішенням  господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2021 року у справі №904/4137/20 (210/1218/20) в задоволенні позовних вимог відмовлено. Витрати  по сплаті  судового збору покладено на позивача.
          На думку суду позивачем не доведено, що оспорюваний ним правочин - договір купівлі-продажу від 19.012018 року, укладений між відповідачами у даній справі, порушує публічний порядок, суперечить моральним засадам суспільства та спрямований на заволодіння майном держави, не доведено наявність умислу учасників правочину на його укладення всупереч інтересам держави і суспільства.
          Також суд звернув увагу на те, що обраний ОСОБА_1 спосіб захисту - встановлення нікчемності договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.01.2018 року, не призведе до реального відновлення порушених прав позивача.
          Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач  оскаржив  його в апеляційному порядку.
          В апеляційній скарзі  позивач зазначив, що в оскаржуваному рішенні судом першої інстанції не було враховано висновки шодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені у постановах Верховного Суду України від 18.11.2014 року у справі №21 - 422а14, Верховного Суду від 19.05.2021 року у справі №693/624/19 та від 26.05.2021 року у справі №727/2525/20.
                  Також скаржник зазначав, що після отримання ним повного тексту оскаржуваного рішення суду першої інстанції він скористається правом на доповнення чи зміну апеляційної скарги з дотриманням ст.256, ч.2 ст.266 ГПК України.
          У доповненнях до апеляційної скарги представник апелянта зазначив на неповне з`ясування судом обставин справи, зокрема щодо проведення оплати відповідачем-2 за придбане нерухоме майно.
          Щодо вказаних обставин скаржник посилається на те, що на вимогу ухвали суду такі докази відповідачами не надані.
                  Також скаржник вважає, що судом неправильно застосовано норми матеріального права, оскільки оспорюваний правочин є фраудаторним, вчиненим на шкоду кредиторам, серед яких є і позивач по даній справі.
                  Щодо вказаних обставин апелянт зазначає на наявність численних виконавчих проваджень про стягнення з відповідача-1 боргу в обсязі 5,55 млн.грн., які перебували на виконанні Металургійного відділу Державної виконавчої служби м.Кривого Рогу Південно-Східного МУЮ Міністерства юстиції (м.Дніпро). Згідно з даними Головного управління статистики у Дніпропетровській області за результатами аналізу фінансової звітності відповідач-2 у даній справі неспроможний придбавати коштовне майно.
                 Апелянт просить суд рішення  господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2021 року у справі №904/4137/20 (210/1218/20) скасувати. Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.
           16.02.2022 року адвокат скаржника Кравчук А.С. через підсистему "Електронний суд" надіслав заяву про розгляд справи за його відсутності.
          Відповідачі у даній справі відзив на апеляційну скаргу не надали, участь своїх представників у судове засідання не забезпечили. 
                   Щодо реалізації учасниками справи процесуальних прав колегія суддів зазначає наступне:
          Згідно із пунктами 1, 2 частини третьої статті 2 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) основними засадами (принципами) господарського судочинства є, зокрема, верховенство права та рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
          Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом (частини перша, друга статті 13 ГПК України).
          Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, зокрема, керує ходом судового процесу; роз`яснює у разі необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (пункти 1, 3, 4 частини п`ятої статті 13 ГПК України).
          За змістом пунктів 2, 3 частини першої статті 42 ГПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб.
          Ухвала Центрального апеляційного господарського суду про відкриття апеляційного провадження та призначення дати судового розгляду направлена сторонам по даній справі  01.12.2021року.
          Також ця ухвала була оприлюднена у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
          Відповідно до статті 2 Закону України "Про доступ до судових рішень" кожен має право на доступ до судових рішень у порядку, визначеному цим Законом. Усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в електронній формі.
          У  пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення ЄСПЛ у справі "Гурепка проти України № 2" наголошується на принципі рівності сторін, одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
          На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004 року).
          З урахуванням викладеного учасники справи мали достатньо часу для реалізації ними процесуальних прав, передбачених ГПК України, зокрема, права на висловлення (викладення шляхом надіслання на поштову/електронну адреси суду) своєї позиції щодо поданої апеляційної скарги ОСОБА_1.
          Станом на момент розгляду цієї апеляційної скарги відповідачі процесуальних позицій (відзивів, пояснень тощо) щодо поданої апеляційної скарги не висловили (не надіслали). Заяв чи клопотань стосовно неможливості реалізації ними своїх процесуальних прав на подання відзиву, власної позиції (пояснень тощо) щодо апеляційної скарги до суду не надходило.
          Разом з цим, судом враховується, що за приписами статті 129 Конституції України, статті 2 ГПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.
          Національним судам належить функція керування провадженнями таким чином, щоб вони були швидкими та ефективними (рішення ЄСПЛ у справі "Скордіно проти Італії"). Держави-учасниці мають організувати правові системи таким чином, щоб їх суди могли гарантувати право кожного на отримання остаточного рішення у справах, що стосуються цивільних прав і обов`язків упродовж відповідного терміну (рішення ЄСПЛ у справах "Скордіно проти Італії", "Сюрмелі проти Німеччини").
          Суд звертає увагу, що 02.04.2020 року набрав чинності Закон України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30.03.2020 року № 540-IX, яким статтю 197 ГПК України після частини третьої доповнено новою частиною (частиною четвертою) такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), учасники справи можуть брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів. Підтвердження особи учасника справи здійснюється із застосуванням електронного підпису, а якщо особа не має такого підпису, то у порядку, визначеному Законом України "Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус" або Державною судовою адміністрацією України".
          На реалізацію зазначених положень наказом Державної судової адміністрації України № 196 від 23.04.2020 року затверджено "Порядок роботи з технічними засобами відеоконференцзв`язку під час судового засідання в адміністративному, цивільному та господарському процесах за участі сторін поза приміщенням суду" яким передбачено, що учасники судового процесу беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду.
          Наведене свідчить про усунення перешкод у реалізації учасниками справи своїх процесуальних прав. Водночас учасники, які не забезпечили участь в судовому засіданні своїх представників та не скористались правом подання відзиву на апеляційну скаргу, не повідомляли про їх намір взяти участь у судовому засіданні, в тому числі у режимі відеоконференції, не зазначили причин, з урахуванням обставин послаблення протиепідемічних заходів, які перешкоджають їх участі в судовому засіданні безпосередньо або через представників.
          Суд зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін учасників справи, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні (стаття 202 ГПК України).
          З урахуванням наведенного колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності  представників учасників справи.
          Обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та правильність їх юридичної оцінки, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав: 
               Відповідно до статті 14 ГПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
          Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
        З огляду на положення вказаної норми доводи апелянта про те, що суд не надав оцінку оспорюваному договору як фраудаторному є безпідставними, оскільки такі доводи суду першої інстанції скаржник не зазначав.
          Як вбачається з заявлених позовних вимог,  позивач, з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 19.04.2021 року, просив:
- встановити нікчемність договору купівлі-продажу нерухомого майна (Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Ландау, будинок 2г; комплекс, частка власності: 64/100), укладеного 19.01.2018 року між ПрАТ "Криворіжіндустрбуд" та ТОВ "Укрмонтажспецбуд", посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №85, як такого, що порушує публічний порядок;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 39280500 від 19.01.2018 о 16:08:07, прийняте приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциною Н.В.
          Позивач вважав,що укладений між відповідачами- 1 і -2 правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, вчинявся з метою, що суперечить інтересам працівників відповідача-1, зокрема інтересам позивача, перед яким ПрАТ "Криворіжіндустрбуд" має заборгованість із заробітної плати, а тому порушує публічний порядок. 
          Позивач вважав, що придбання відповідачем-2 у відповідача-1 вище вказаного нерухомого майна є умисним виведенням активів відповідачем-1 з метою уникнення погашення заборгованості колишньому працівнику.
                З матеріалів справи вбачається, що 19.01.2018 року  між ПрАТ "Криворіжіндустрбуд" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Укрмонтажспецбуд" укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна (Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Ландау, будинок 2г; комплекс, частка власності: 64/100), посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області Рукавіциною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за №85.
          Так, в момент відчуження вищенаведеного нерухомого майна на користь ТОВ "Укрмонтажспецбуд", у ПрАТ "Криворіжіндустрбуд" була заборгованість перед ОСОБА_1. з липня 2017 року, що підтверджується довідкою підприємства від 08.08.2018 року №504. 
          Згідно спірного договору (п.5) об`єкт нерухомості, що розташований за адресою: Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, вулиця Ландау, будинок 2г; комплекс, частка власності: 64/100) був проданий за 1 014 272,00 грн. в т.ч. з ПДВ та з розстрочкою платежу рівними частинами - протягом 18 місяців починаючи з лютого 2018 року.
          Відповідно до пункту 2 частини 2 статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання правочину недійсним.
          Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він визнаний судом недійсним (оспорюваний правочини).
          Згідно з вимогами статті 215 ЦК України нікчемним є той правочин, недійсність якого прямо передбачена законом, тобто коли є правова норма, яка безпосередньо визначає недійсність правочину без дотримання її вимог, а оспорюваним є той правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але який у разі, якщо одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути судом визнаний недійсним.
         Відповідно до частини 2 статті 228 ЦК України правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
          На думку колегії суддів суд першої інстанції при вирішенні спору вірно врахував правову позицію Верховного Суду щодо  питання визнання правочину нікчемним.
          У постанові Верховного Суду від 02.07.2020 року у справі № 910/4932/19  зазначено наступне: «відповідно до статей 15, 16 Цивільного кодексу України, статті 20 Господарського кодексу України і статті 4 Господарського процесуального кодексу України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного інтересу. 
          Відповідно до частин першої та другої статті 228 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.
          Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.
          Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, Цивільний кодекс України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину.
          При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин, а лише щодо суттєвих основ правопорядку.
          З огляду на зазначене, публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави.
          Отже, положеннями статті 228 Цивільного кодексу України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок.
          Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об`єктів цивільного права тощо.
          Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об`єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не вважаються такими, що порушують публічний порядок.  
          При кваліфікації правочину за статтею 228 Цивільного кодексу України потрібно враховувати вину, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо».
          В постанові Верховного Суду України від 13.04.2016 року у справі № 6-1528цс15 зроблено наступний висновок: «статтею 228 ЦК України визначено правові наслідки вчинення правочинів, що порушують публічний порядок, вважаються серйозними порушеннями законодавства, мають антисоціальний характер і посягають на істотні громадські та державні (публічні) інтереси, та встановлено перелік правочинів, які є нікчемними та порушують публічний порядок. Відповідно до цієї статті, по-перше, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним; по-друге, правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Виділяючи правочин, що порушує публічний порядок, як окремий вид нікчемних правочинів, ЦК України виходить зі змісту самої протиправної дії та небезпеки її для інтересів держави і суспільства загалом, а також значимості порушених інтересів внаслідок вчинення такого правочину. При цьому категорія публічного порядку застосовується не до будь-яких правовідносин у державі, а лише щодо суттєвих основ правопорядку». 
          Отже, суд першої інстанції вірно вказав, що публічний порядок - це публічно-правові відносини, які мають імперативний характер і визначають основи суспільного ладу держави. Положеннями статті 228 ЦК України визначено перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок. Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об`єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами. 
          За відсутності надання позивачем до матеріалів справи будь-яких доказів щодо винесення вироку відносно осіб, причетних до діяльності відповідачів, не надання доказів та пояснень на підтвердження фактів порушення конституційних прав чи свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконного володіння ним внаслідок укладання та виконання між  відповідачами правочинів, є обгрунтованим висновок оскаржуваного рішення про те, що позивачем  не було  належним чином доведено у встановленому законом порядку, що спірний  договір порушує публічний порядок, суперечить моральним засадам суспільства та спрямований на заволодіння майном держави, тому правова позиція позивача не може бути підставою для задоволення поданого позову.
          З огляду на викладене колегією суддів відхиляються доводи скаржника про неповне дослідження судом доказів по справі, зокрема щодо можливості сторін виконати спірний правочин, а саме щодо можливості відповідача-2 оплатити придбане майно. Враховуючи предмет спору вказані обставини не підлягають дослідженню.
          Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
          З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 з 03.08.2005 року по 27.04.2018 року працював у Приватному акціонерному товаристві "Криворіжіндустрбуд".   Наказом №73к від 27.04.2018 року його звільнено на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України. 
          Як вбачається з довідки №504 від 08.08.2018 року, виданої ПрАТ "Криворіжіндустрбуд", останнє з липня 2017 року не виплачувало позивачу заробітну плату.
          Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу у Дніпропетровської області від 01.10.2018 року у справі №210/4854/18  задоволено позов   ОСОБА_1 до ПрАТ "Криворіжіндустрбуд" про стягнення коштів у сумі 140 281,64 грн, зокрема:  нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 69 759,57 грн; середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні у сумі 43 461,60 грн;  вихідну допомогу у сумі 22 355,70грн;  моральну шкоду в сумі 1 000,00 грн;  судовий збір у сумі 704,80 грн; судові витрати на правову допомогу 3 000,00 грн.
          Металургійним відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 19.03.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №58655044. Вказане виконавче провадження було приєднане до зведеного виконавчого провадження №56620870, яке перебуває в Металургійному ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області. 
          Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2019 року у справі №210/3184/19 задоволено позов ОСОБА_1 до ПрАТ "Криворіжіндустрбуд" про стягнення коштів у сумі 105 367,97грн середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні у розмірі 100 599,57 грн;  судового збору у розмірі 768,40 грн; судових витрати на правову допомогу у розмірі 4 000 грн. 
          Металургійним відділом державної виконавчої служби міста Кривий Ріг Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області 15.11.2019 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №60622616. Вказане виконавче провадження було приєднане до зведеного виконавчого провадження №56620870, яке перебуває в Металургійному ВДВС міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області.
          Суд першої інстанції вірно звернув увагу на те, що позивач в  прохальній частині позовної заяви наполягав на встановленні нікчемності спірного договору купівлі-продажу нерухомого майна, саме як такого, що порушує публічний порядок. Обраний ним спосіб захисту - встановлення нікчемності договору купівлі-продажу нерухомого майна від 19.01.2018 року, не є належним способом захисту прав ОСОБА_1 , оскільки не призведе до реального їх відновлення. 
          Колегія суддів звертає увагу, що відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.  Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
          В межах доводів та вимог апеляційної скарги апелянт не спростував висновки суду про те, що позовні вимоги не є доведеними і що обраний скаржником спосіб захисту не призведе до поновлення його прав.
          У зв`язку з цим доводи апелянта, викладені ним в доповненнях до апеляційної скарги (оскільки сама апеляційна скарга не містить жодних обгрунтувань правової позиції скаржника по суті оскаржуваного ним рішення), не приймаються колегією суддів, тому що висновки оскаржуваного рішення вони не спростовують.
                 Відповідно до статей 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, форми власності, підпорядкування, місцезнаходження, місця створення та реєстрації, законодавства, відповідно до якого створена юридична особа, та інших обставин. Судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. 
          Колегія суддів, враховуючи встановлені обставини справи, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, оскільки оскаржуване рішення ухвалено відповідно до норм матеріального та процесуального права.
          Оскільки підстави для скасування рішення відсутні, в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, судові витрати за її розгляд слід віднести на скаржника згідно ст.129 Господарського процесуального кодексу України.
          Керуючись ст.ст. 269, 275, 276, 281-283 Господарського процесуального кодексу України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

          Апеляційну скаргу залишити без задоволення.
          Рішення господарського суду Дніпропетровської області від 02.08.2021 року  у справі №904/4137/20(210/1218/20)  залишити без змін.
          Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

          Повний текст  постанови складено  21.02.2022 року.

          Головуючий суддя                                                            Т.А. Верхогляд   

          Суддя                                                                                   І.О. Вечірко  

          Суддя                                                                                   Ю.Б. Парусніков