Дата документу 23.02.2022 Справа № 319/852/21

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 319/852/21 Головуючий у 1-й інстанції: Мальований В.О.
Провадження №22-ц/807/743/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
23 лютого 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача  суддів:  	Подліянової Г.С., Маловічко С.В., Кримської О.М.,  	

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» на рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2021 року, у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, -  
ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» (далі - ТОВ «Авентус Україна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором №2242853 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту від 06 квітня 2020 року.

Позовна заява, мотивована тим, що ТОВ «Авентус Україна» має статус небанківської фінансової установи, внесене до Державного реєстру фінансових установ розпорядженням Національної комісії, як фінансова компанія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг №426 від 28 лютого 2017 року. Товариством отримане свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ФК №870 від 28 лютого 2017 року та ліцензія на здійснення діяльності з наданням коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг №756 від 28 березня 2017 року.

06 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та фізичною особою ОСОБА_1  укладено договір №2242853 про надання коштів у позику на умовах споживчого кредиту через інформаційно - телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через веб-сайт товариства або мобільний додаток.

Договір підписаний за допомогою ідентифікатора - СМС - повідомлення із номером С214162 у порядку положень Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно з кредитного договору товариством надано відповідачу кошти в сумі 12000 грн на умовах встановлених договором, а відповідач зобов`язується одержати та провернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.

Переказ коштів, здійснено 06 квітня 2020 року, шляхом перерахування на банківську картку клієнта № НОМЕР_1 , відкриту відповідачем в АТ «ПриватБанк».

Факт перерахування грошових коштів підтверджується Інформаційною довідкою від платіжного провайдера ТОВ ФК «Вей Фор Пей» №ВП-200417-1 від 20 квітня 2017 року, складеної у відповідності до вимог законодавства, яка містить усі необхідні реквізити, а саме платіжний провайдер має відповідну ліцензію НБУ на здійснення переказів грошових коштів та внесений в Державний реєстр фінансових установ.

Сторони погодили істотні умови кредитного договору, а саме строк договору 30 днів, знижену процентну ставку кредиту 1,43 % від суми позики за кожен день користування позикою (521,55 % річних) у межах строку надання позики та стандартну процентну ставку 1,90 % від суми позики за кожний день користування позикою (695,40 % річних). За умови невиконання договору, нарахування процентів здійснювалось за стандартною процентною ставкою.

Товариство належним чином виконало свої зобов`язання, здійснило перерахунок коштів на банківську картку вказану відповідачем в заявці, однак останній договірні зобов`язання належним чином не виконав, а саме кошти в строк не повернув та не сплатив відсотки.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань за кредитним договором станом на 01 вересня 2021 року заборгованість відповідача перед товариством складає 39360 грн., а саме: 12000 грн  заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 27360 грн  сума заборгованості по несплаченим процентам за користування кредитом.

Таким чином, невиконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором призводить до порушення прав товариства як кредитора. У зв`язку з чим, просить стягнути заборгованість у сумі 39360 грн. та судовий збір у розмірі 2270 грн.

Рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2021 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, задоволено частково. 

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Авентус Україна» заборгованість за кредитним договором №2242853 про надання споживчого кредиту від 06 квітня 2020 року у розмірі 18840 гривень, яка складається з 12000 гривень основного боргу, 6840 гривень суми заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1087,55 гривень, а всього 19926,55 гривень. 

Не погоджуючись з рішенням суду, ТОВ «Авентус Україна» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати в частині, що стосується вимог про стягнення заборгованості по нарахованим процентам та ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким стягнути з відповідача суму заборгованості у розмірі 39360 грн, що складається: 12 000 грн заборгованість за кредитом, 27360 грн сума заборгованості по несплаченим процентам за користування кредитом, судовий збір.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не було враховано досягнення сторонами всіх істотних умов Договору, у тому числі й кредитування за процентною ставкою, що складає 1,90% в день з дня вчинення продовження терміну дії договору і застосовується, серед іншого, у межах періоду прострочення, але не більше 90 календарних днів поспіль, з момту виникнення прострочення. Підрисавши 06 квітня 2020 року договір про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту, відповідач добровільно погодився на всі умови цього Договору та взяв на себе відповідні зобов`язання, а тому, сплативши 05 травня 2020 року проценти у розмірі 5130 грн, фактично ініцював продовження дії цього Договору до 04 червня 2020 року, а 03 червня 2020 року сплативши проценти у розмірі 6612 грн ініціював продовження дії цього Договору до 03 липня 2020 року.03 липя 2020 року сплативши проценти ініціював продовження користування кредитом до 02 серпня 2020 року. Крім того, сплата вказаних коштів була здійснена через Особистий кабінет, в якому перед внесенням коштів із всіх доступних опцій, відповідачем обрано опцію продовжити строк кредиту, що підтверджується відповідним скріншотом із системи ІТС Товариства. Отже, у зв`язку з продовженням строку користування позикою нарахування процентів з 06 травня 2020 року здійснювалось за стандартною процентною ставкою у розмірі 1,90%, що передбачено умовами Договору. Проте, після здійснення продовження строку користування кредитними коштами, відповідачем не було виконано прийняте зобов`язання в повному обсязі, тому відновідно до п.3.1 Договору, Товариством проценти нараховувались, не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, а саме, з 03 серпня 2020 року по 31 жовтня 2020 року.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження і апеляційна скарга направлені відповідачеві за останньою відомою адресою його зареєстрованого місця проживання, яку ОСОБА_1 отримала 29 січня 2022 року, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправленя. Відповідач повідомлений про відкриття апеляційного провадження та розгляд апеляційної скарги в порядку спрощеного позовного провадження шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті апеляційного суду.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 - адвокат Клюєва І.С. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 01 січня 2021 року це 227 000,00 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2021 рік» з 01 січня 2021 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2270 грн (2270 грн х 100 = 227 000,00 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 39360 грн., що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якї не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Статею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист правлюдини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень частини першої статті 4 ЦПК України кожна сторонга має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ТОВ «Авентус Україна» на виконання умов договору №2242853 від 06 квітня 2020 року перерахувало кошти на рахунок ОСОБА_1 у розмірі 12000 грн, проте остання умови договору належним чином не виконує, що є підставою для їх стягнення на користь позивача. Частково задовольняючи вимоги в частині стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом у сумі 6480 грн, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачу повинні були бути нараховуватись проценти (відсотки) за користування позикою по 02 серпня 2020 року за стандартною процентною ставкою, яка становить 1,90 % від суми позики за кожен день користування позикою. Нарахування відсотків після 03 серпня 2020 року по 31 жовтня 2020 року є безпідставним внаслідок спливу дії договору.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України).

Частиною 1 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до змісту ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 1 ст. 81 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ТОВ «Авентус Україна» має статус небанківської фінансової установи, внесене до Державного реєстру фінансових установ як фінансова компанія Розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 426 від 28 лютого 2017 року. Товариством отримане Свідоцтво про реєстрацію фінансової установи серії ФК № 870 від 28 лютого 2017 року (а.с.5) та ліцензія на здійснення діяльності з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг № 756 від 28 березня 2017 року (а.с.6).

Товариство здійснює свою діяльність відповідно до чинного законодавства, зокрема: Закону України «Про фінансові послуг та державне регулювання ринків фінансових послуг» та Закону України «Про електронну комерцію», а також відповідно до внутрішніх Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту. Вся процедура по укладенню Договору надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відбувається відповідно до вищезазначених актів та проходить в онлайн-режимі.

06 квітня 2020 року ТОВ «Авентус Україна» і ОСОБА_1   (Веронікою, після зміни імені) було укладено Договір № 2242853 про надання споживчого кредиту через Інформаційно-телекомунікаційну систему Товариства, доступ до якої забезпечується через Веб-сайт Товариства або мобільний додаток. За умовами договору   ТОВ «Авентус Україна» надало позивачу кошти в розмірі 12 000,00 гривень на умовах, встановлених Договором ( а.с.8-10). 

Як вбачається з повідомлення ТОВ ФК "ВЕЙ ФОР ПЕЙ" за вих. № 5129-ВП від 30 серпня 2021 року, відповідно до договору ВП-200417-1 від 20 квітня 2017 року було здійснено за дорученням ТОВ "Авентус Україна" наступний переказ коштів на картку клієнта: 06 квітня 2020 на суму 12000 грн, маска картки НОМЕР_1 , код авторизації 924688, номер транзакції в системі WayForPay- creditplus-6586976 (а.с. 29).
Згідно Кредитного договору, сторони погодили істотні умови Договору, а саме строк договору 30 днів, знижену процентну ставку Кредиту 1,43 % від суми Позики за кожен день користування Позикою (521,55% річних) у межах строку надання Позики та стандартну процентну ставку 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (695,40% річних). Орієнтована загальна вартість кредиту на дату укладення Договору складає за заниженою ставкою 17130,00 грн, за стандартною ставкою 18840,00 грн. 
Відповідно до п. 3.2 Договору нарахування процентів за Договором здійснюється за зниженою процентною ставкою на залишок фактичної заборгованості за Позикою за фактичну кількість календарних днів користування Позикою. Проценти за користування Позикою нараховуються щоденно, починаючи з дня надання Позики (відправки грошових коштів на банківський картковий рахунок) в межах строку подання Позики, визначеного у пункті 1.4 цього Договору, за виключенням дати повернення Позики та сплати нарахованих процентів, зазначених у Графіку платежів (а.с.8 на звороті).
Пунктом 3.3. Договором встановлено умови застосування зниженої процентної ставки- дотримання Клієнтом терміну певного повернення Позики, зазначеного у Графіку платежів, недопущення прострочення виконання зобов`язання більше трьох календарних днів.
Відповідно до пункту 3.4. Договору передбачено, що у разі недотримання умов застосування зниженої процентної ставки, нарахування процентів здійснюється на умовах пункту 3.2., але за стандартною процентною ставкою.
Пунктами 3.6.2., 7.4.1 Договору встановлено, що з 4 (четвертого) дня прострочення заборгованості Товариство визнає заборгованість за Позикою проблемною, розпочинає роботу по стягненню заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування Позикою за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж 90 (дев`яносто) днів прострочення.
Відповідно до розрахунку позивача, заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 2242853 від 06 квітня 2020 року станом на 01 вересня 2021 року становить: 39360,00 грн, а саме: 12000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 27360,00 грн- сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом (а.с. 22-24).
Спір між сторонами виник з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором № 2242853 від 06 квітня 2020 року, станом на 01 вересня 2021 року, у розмірі 39360,00 грн, із яких: 12000,00 грн - сума заборгованості за тілом кредиту; 27360,00 грн- сума заборгованості по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Судом першої інстанції встановлено, що відповідач не виконувала умови договору в частині повернення кредитних коштів, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення на користь позивача ТОВ «Авентус Україна» з відповідача суми заборгованості за тілом кредиту, розмір якої останнім не оскаржується.
При цьому, суд першої інстанції дійшов висновку, що ТОВ «Авентус Україна» надано належні та допустимі докази погодження з позичальником продовження строку дії Договору до 02 серпня 2020 року, а тому стягнув з відповідача заборгованість по нарахованим та несплачених процентах за користування кредитом у межах погодженого сторонами строку кредитування, тобто до 02 серпня 2020 року( строку дії договору) у розмірі 6840 грн. 
Зважаючи на те, що позивач ТОВ «Авентус Україна» в апеляційній скарзі просить суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог ТОВ «Авентус Україна» у повному обсязі, тобто стягнути заборгованість за процентами станом на 01 вересня 2021 року у розмірі 27360.00 грн та доводи апеляційної скарги зводяться саме до незгоди з висновками суду в частині відсутності правових підстав для стягнення відсотків за кредитним договором за порушення строків виконання зобов`язань у визначеному позивачем розмірі, колегія суддів перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ТОВ «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення відсотків за користування кредитом, адже, згідно ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, і зважаючи на роз`яснення, викладені в п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та заявлених позовних вимог у суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, 06 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 2242853 про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту через Інформаційно-телекомунікаційну систему Товариства, доступ до якої забезпечується через Веб-сайт Товариства або мобільний додаток (а.с.8-10). Згідно з умовами указаного договору його невід`ємною частиною є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна» (далі - Правила), які розміщені на сайті creditplus.ua/assets/uploads/public/pravila_18.03.2019.pdf. Приймаючи умови цього договору Клієнт підтверджував, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватися (надалі - Договір).
За змістом статей 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 6 цього Кодексусторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Нормою статті 639 ЦК України передбачено, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 07 жовтня 2020 року №127/33824/19.
Організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні визначені Законом України «Про електронну комерцію», який встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до статті 3 цього Закону електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною 6 цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною 5 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Відповідно до статті 12 указаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За умовами Договору його невід`ємною частиною є Правила надання коштів у позику, в тому числі й на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», які розміщені на сайті Товариства за посиланням, наведеним у договорі. Уклавши цей договір, клієнт підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.
Вказані правила є публічною пропозицією (офертою), у розумінні статей 641, 644 ЦК України, на укладення договору кредиту, та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору.
Порядок укладення договорів, визначений розділом 5 Правил надання коштів у позику, передбачає ряд послідовних двосторонніх дій (таких як реєстрація клієнтом на веб-сайті Товариства із зазначенням особистих засобів зв`язку, ознайомлення з Правилами; направлення Товариством за вказаними клієнтом засобами зв`язку коду (одноразового ідентифікатора), який клієнт має ввести на сайті; підтвердження клієнтом, що одноразовий ідентифікатор є його електронним підписом; реєстрація банківських рахунків для перерахування коштів та погашення позик; пропозиція Товариством клієнту укласти електронний договір; прийняття клієнтом указаної пропозиції шляхом натискання кнопки «Погоджуюсь/Согласен» у особистому кабінеті; надіслання йому Товариством засобами зв`язку Одноразового ідентифікатора у вигляді коду; введення клієнтом на сайті отриманого від Товариства коду, чим направляє Товариству електронне повідомлення про прийняття пропозиції, після чого договір вважається укладеним).
Без здійснення всіх цих дій укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Авентус Україна» Договір не був би укладений.
Матеріалами справи підтверджується, що 06 квітня 2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено Договір № 2242853 в електронній формі, шляхом підписання позичальником електронним підписом, й умови цього Договору є обов`язковими для виконання сторонами.
Так, статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом законодавства.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною 1 статті 549, частиною 2 статті 551 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Таким чином, в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом, розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства, та договірні, розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі.
Пунктом 1.4. договору передбачено, що позика видається строком на 30 днів. Договір діє до повного виконання клієнтом своїх зобов`язань за цим договором.
Пунктом 1.5. договору визначено, що сторони погодили наступну фіксовану процентну ставку за користування позикою: 1.5.1. знижена процентна становить 1,43 % від суми позики за кожен день користування позикою (521,55 % річних) у межах строку надання позики, зазначеногов пункті 1.4 цього договору; 1.5.2. стандартна процентна ставка становить 1,90% від суми позики за кожний день користування позикою (695,40% річних).
Згідно з пунктами 4.1-4.3 договору у випадку неможливості виконання зобов`язань за договором у повному обсязі та у встановлений строк, клієнт має право ініціювати продовження строку користування позикою та зміну дати погашення позики шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та не сплачених на дату платежу процентів. Після отримання товариством коштів у розмірі нарахованих та не сплачених процентів, заява клієнта про продовження строку користування позикою вважається поданою.
Пунктами 4.4, 4.5 договору передбачено, що після вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 4.3 цього договору, та у разі, якщо залишок суми позики складає не менше ніж 400,00 грн, товариство має право, але не обов`язок, продовжити строк користування позикою. Новий строк користування позикою обчислюється з дня, наступного за днем вчинення клієнтом дій згідно з пунктом 4.3 цього договору та дорівнює 30 днів. Нова дата повернення позики відображається у особистому кабінеті клієнта. Протягом нового строку користування позикою проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою.
Пунктом 7.1 договору передбачено, що у разі порушення клієнтом строків виконання зобов`язань за договором: 7.3 протягом пільгового періоду з 1 по 3 день прострочення виконання зобов`язань клієнта нарахування процентів не здійснюється; 7.4.1 з 4 дня прострочення заборгованості товариство визнає заборгованість за позикою проблемною та розпочинає роботу зі стягнення заборгованості та відновлює щоденне нарахування процентів за користування позикою за стандартною процентною ставкою, яке здійснюється не більше ніж до 90 дня прострочення.
Графіком платежів, який є додатком № 1 до договору про надання коштів у позику на умовах фінансового кредиту від 06 квітня 2020 року передбачено, що сума позики становить 12000,00 грн., нарахованих процентів - 5130,00 грн., а разом до сплати 17130,00 грн. Дата повернення позики та сплати нарахованих процентів 06 травня 2020 року. Графік платежів підписано ОСОБА_1 за допомогою електронного підпису 06 квітня 2020 року о 10 год. 45 хв. (а.с.11).
05 травня 2020 року ОСОБА_1 не було погашено основну заборгованість за договором, однак сплачено передбачені договором проценти за період з 06 квітня 2020 року по 05 травня 2020 року у розмірі 5130,00 грн (а.с. 22-24).
У зв`язку з оплатою процентів за користування позикою у передбаченому договором розмірі строк, надання позики ОСОБА_1 , на підставі пунктів 4.1, 1.4 договору, продовжено ще на 30 днів з дня, наступного за днем сплати, тобто до 04 червня 2020 року.
03 червня 2020 року ОСОБА_1 не було погашено основну заборгованість за договором, однак сплачено передбачені договором проценти за період з 04 червня 2020 року по 03 липня 2020 року у розмірі 6612,00 грн.
У зв`язку з оплатою процентів за користування позикою у передбаченому договором розмірі строк, надання позики ОСОБА_1 , на підставі пунктів 4.1, 1.4 договору, продовжено ще на 30 днів з дня, наступного за днем сплати, тобто до 02 липня 2020 року.
03 липня 2020 року ОСОБА_1 не було погашено основну заборгованість за договором, однак сплачено передбачені договором проценти за період з 02 липня 2020 року по 02 серпня 2020 року у розмірі 6840,00 грн 
У зв`язку з оплатою процентів за користування позикою у передбаченому договором розмірі строк, надання позики ОСОБА_1 , на підставі пунктів 4.1, 1.4 договору, продовжено ще на 30 днів з дня, наступного за днем сплати, тобто до 02 серпня 2020 року (а.с. 22-24).
Статтями 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений строк (термін), відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
За положеннями статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Отже, згідно приписів абзацу 2 частини першої ст. 1048 ЦК України щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосовано лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного в постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/95/12 (провадження № 14-10цс18), право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти та інші платежі за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України.
Таким чином, якщо строк кредитування закінчився або кредитор реалізував своє право на дострокове повернення кредиту, то з цього моменту припиняється нарахування процентів за кредитом і позичальник зобов`язаний сплатити неустойку та суми передбачені статтею 625 ЦК України, однак таких позовних вимог заявлено не було.
Оскільки, строк надання позики сплив 02 серпня 2020 року, подальше нарахування процентів за користування позикою з 02 серпня 2020 року за порушення строків виконання взятих на себе зобов`язань, в межах дії Договору, є неправомірним.
Станом на дату закінчення строку користування позикою ( 02 серпня 2020 року) у ОСОБА_1 була заборгованість у розмірі 12000,00 грн за основною сумою позики та 6840,00 грн. за процентами за користування позикою, й ці кошти зобов`язаний повернути позичальник.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за основною сумою позики у розмірі 12000,00 грн та проценти за користування позикою у розмірі 6840,00 грн нараховані до строку дії договору, а саме до 02 серпня 2020 року, нарахування процентів за стандартною програмою за період з 03 серпня 2020 по 31 жовтня 2020 року є безпідставним та задоволенню не підлягає.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2021 року залишенню без змін. 
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
З огляду на те, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, то розподілу судових витрат апеляційний суд не здійснює.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» залишити без задоволення. 
Рішення Куйбишевського районного суду Запорізької області від 15 листопада 2021 року у цій залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 23 лютого 2022 року.

Головуючий, суддя 	Суддя 	Суддя	
Подліянова Г.С. 	Кримська О.М.	Маловічко С.В.