ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/23197/19                                                                   Суддя (судді) першої інстанції: Маруліна Л.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  17 грудня 2021 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого - судді Федотова І.В.,
суддів: Єгорової Н.М. та Чаку Є.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України, Міністра оборони України Загороднюка Андрія Павловича, Директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України Яцини А.П., начальника Головного військово-медичного управління - начальника медичної служби Збройних Сил України генерал-майора медичної служби Хоменка Ігора Петровича про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
          ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Державної податкової служби України, в якому просив:
- визнати дії протиправними та скасувати рішення Міністра оборони України, Міністерства оборони України щодо призначення позивача всупереч його волі - заступником начальника Військово-медичного клінічного Центру професійної патології особового складу Збройних Сил України та увільнення від виконання обов`язків за посадою начальника Центральної військово-лікарської комісії шляхом неправомірного виведенням у розпорядження першого заступника Міністра оборони України та не призначенням на посаду;
- визнати протиправним дії директора Департаменту кадрової політики МО України Яцини О.В. та скасувати п. 4 наказу від 30.10.2019 року №303 про призначення позивача всупереч його волі - заступником начальника Військово-медичного клінічного Центру професійної патологи особового складу Збройних Сил України без згоди на то позивача шляхом незаконного увільнення його з посади начальника Центральної військово-лікарської комісії і виведення позивача у розпорядження першого заступника Міністра оборони України та тимчасового допуску до виконання обов`язків за посадою начальника Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (далі - ЦВЛК ЗС України);
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ГВМУ - начальника медичної служби Збройних Сил України генерал-майора Хоменка І.П. “Про склад комісії для прийому передачі справи і посади начальника Центральної військово-лікарської комісії збройних Сил України” від 05.11.2019 року № 175;
- визнати протиправним та скасувати п. 5 наказу Міністра оборони України від 15.04.2019 року № 189 щодо увільнення позивача від посади начальника ЦВЛК - Голови військово-лікарської комісії і зарахування у розпорядження першого заступника Міністра оборони України;
- зобов`язати Міністра оборони України прийняти рішення про призначення полковника медичної служби ОСОБА_1 на посаду начальника Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України - Головою військово-карської комісії;
- зобов`язати начальника Головного військово-медичного управління - начальника медичної служби Збройних Сил України генерал-майора ОСОБА_2 підготувати усі необхідні документи згідно законодавства про проходження військовослужбовцями військової служби для призначення позивача на посаду начальника Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України - Головою військово-лікарської комісії та подати їх до директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України Яцини О.В. для підготовки та підписання ним цього наказу;
- зобов`язати Міністра оборони України прийняти рішення, а директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України на його підставі підготувати та підписати наказ про призначення мене на посаду начальника Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України - Головою військово-лікарської комісії.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року адміністративний позов в частині позовних вимог про: «визнання протиправним та скасування пункту 5 наказу Міністра оборони України від 15.04.2019 року № 189 щодо увільнення позивача від посади начальника ЦВЛК - Голови військово-лікарської комісії і зарахування у розпорядження першого заступника Міністра оборони України; визнання дій протиправними та скасувати рішення Міністра оборони України, Міністерства оборони України щодо … увільнення від виконання обов`язків за посадою начальника Центральної військово-лікарської комісії шляхом неправомірного виведенням у розпорядження першого заступника Міністра оборони України та не призначенням на посаду; визнання протиправними дії директора Департаменту кадрової політики МО України ОСОБА_3 шляхом незаконного увільнення його з посади начальника Центральної військово-лікарської комісії і виведення позивача у розпорядження першого заступника Міністра оборони України та тимчасового допуску до виконання обов`язків за посадою начальника Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України (далі - ЦВЛК ЗС України)» було залишено без розгляду. 
У задоволенні інших позовних вимог рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року було відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідачем подано апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
Доводи апелянта ґрунтуються на тому, що його призначення відбулося з вищої посади на нижчу, оцінки його посаді судом не надано, а тому прийнято протиправне рішення про перепризначення на рівнозначну посаду директором Департаменту.
Разом з тим, вважає, що юрисдикція посади «заступник начальника закладу охорони здоров`я» за умови рівних посадових окладів, штатних категорій, є вужчою та нижчою у порівнянні з юрисдикцією посади «начальник органу військового управління».
При цьому, апелянт стверджує, що Спільна директива від 31.01.2019 №Д-322/1/1дск не була надіслана до ЦВЛК, була прийнята без рішення Міністра оборони України, як і подальші дії щодо звільнення військовослужбовців і працівників ЦВЛК з посад та його безпосередньо, а також заперечує проти проведення реорганізації ЦВЛК, оскільки жодних змін в організації її діяльності не відбулося.
Крім того, апелянт наголошує, що не проходив службу у Департаменті кадрової політики Міністерства оборони України та не підпорядковувся його директору ОСОБА_3 , відтак наказ від 30.10.2019 №303 видано не уповноваженою особою.
Міністерством оборони України подано відзив на апеляційну скаргу, відповідно до змісту якого заперечує проти апеляційної скарги та просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 31 серпня 2021 року було витребувано в Міністерства оборони України довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 на посаді начальника Центральної військово-лікарської комісії за останні два місяці роботи перед увільненням; довідку про грошове забезпечення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Військово-медичного клінічного центру професійної патології особового складу Збройних Сил України (на 300 ліжок) за листопад-грудень 2019 року; письмові пояснення щодо рівнозначності посад начальника Центральної військово-лікарської комісії та заступника начальника Військово-медичного клінічного центру професійної патології особового складу Збройних Сил України (на 300 ліжок).
Апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, яким передбачено, що суд апеляційної інстанції може розглянути справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на основі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно витягу з наказу директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по особовому складу) (пункт 20) від 16.11.2017 року №142 відповідно до статей 20 та 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з нижчепойменованими особами офіцерського складу укладено новий контракт про проходження військової служби полковником медичної служби, а саме: ОСОБА_1 , начальником Центральної військово-лікарської комісії – головою Центральної військово-лікарської комісії строком на 10 (десять) років.
Відповідно до вимог спільної директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31.01.2019 №Д-322/1/1дск Центральну військово-лікарську комісію переформовано у Центральну військову лікарську комісію Збройних Сил України.
Як вбачається з витягу з наказу Міністра оборони України (по особовому складу) (пункт 5) від 15.04.2019 №189 відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України полковника медичної служби ОСОБА_1 , начальника Центральної військово-лікарської комісії – голову військово-лікарської комісії, увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження першого заступника Міністра оборони України. На термін перебування у розпорядженні позивача зараховано на всі види забезпечення та у списки Центральної військово-лікарської комісії. Уповноважено виконувати обов`язки військової служби в межах, визначених начальником Головного військово-медичного управління. Підстава: Спільна директива Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31.01.2019 року №Д-322/1/1дск.
Наказом директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по особовому складу) (пункт 4) від 30.10.2019 №303 відповідно до пункту 117 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України полковника медичної служби ОСОБА_1 , колишнього начальника Центральної військово-лікарської комісії – голову військово-лікарської комісії, який перебуває в розпорядженні першого заступника Міністра оборони України, призначено заступником начальника військово-медичного клінічного центру професійної патології особового складу Збройних Сил України (на 300 ліжок), ВОС – 9001012.
З підстав прийняття наказу директором Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по особовому складу) (пункт 4) від 30.10.2019 №303, наказом начальника Головного військово-медичного управління - начальника медичної служби Збройних Сил України (з адміністративно-господарської діяльності) генерал-майора ОСОБА_2 від 05.11.2019 року № 175 «Про склад комісії для прийому передачі справи і посади начальника Центральної військово-лікарської комісії збройних Сил України» для організації передачі справ і посади начальника Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України призначено комісію.
Вважаючи зазначені накази та дії відповідачів на їх виконання протиправними, позивач звернувся до суду.
Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що позивача правомірно переведено на рівнозначну посаду у порядку, передбаченому Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим указом Президента України від 10.12.2008 року № 1153/2008 шляхом видання наказу від 30.10.2019 №303 директором Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України.
При цьому, директором Департаменту у відповідності до Номенклатури посад для призначення військовослужбовців наказами по особовому складу, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 04.05.2016 №238 (зі змінами), правомірно винесено наказ від 30.10.2019 №303.
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII) здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Згідно з частинами першою і четвертою статті 2 Закону № 2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, пов`язаній із захистом Вітчизни. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження громадянами України військової служби, їх права та обов`язки визначаються цим Законом, іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби громадянами України, які затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту 112 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України, №1153/2008 від 10.12.2008 (далі - Положення), військовослужбовець може бути переміщений на нове місце військової служби з однієї військової частини до іншої у випадках, визначених пунктом 82 цього Положення, а також якщо з урахуванням вчиненого правопорушення військовослужбовець, якому призначено покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, не може бути залишений на посаді, пов`язаній із керівництвом підлеглими особами.
Зазначене переміщення здійснюється без згоди військовослужбовця, крім таких, випадків: неможливість проходження військовослужбовцем військової служби у місцевості, до якої його переміщують, відповідно до висновку (постанови) військово-лікарської комісії; неможливість проживання членів сім`ї військовослужбовця за станом здоров`я в місцевості, до якої його переміщують, відповідно до документів, які це підтверджують; потреба у догляді за непрацездатними чи хворими батьками, дружиною (чоловіком) або особами, які виховували його з дитинства замість батьків і були визнані опікунами та мешкають окремо від сім`ї військовослужбовця, відповідно до документів, які це підтверджують.
Згідно з пунктом 82 зазначеного Положення призначення військовослужбовців на посади здійснюється на рівнозначні посади у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом Міністра оборони України (по особовому складу) від 15.04.2019 №189 (пункт 5) відповідно до пункту 116 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України полковника медичної служби ОСОБА_1 , начальника Центральної військово-лікарської комісії – голову військово-лікарської комісії, увільнено від займаної посади і зараховано у розпорядження першого заступника Міністра оборони України. Підстава: Спільна директива Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 31.01.2019 року №Д-322/1/1дск.
При цьому, зазначений наказ був оскаржений позивачем до суду в рамках даної справи, однак ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2020 року позов в цій чатині був залишений без розгляду.
З огляду на те, що ухвала Окружного адміністративного суду міста Києва від 17 грудня 2020 року не оскаржувалась та набрала законної сили, наказ від 15.04.2019 №189 (пункт 5) про увільнення від займаної посади і зарахування у розпорядження першого заступника Міністра оборони України є чинним.
Тому, доводи апеляційної скарги щодо незаконного звільнення позивача з посади начальника Центральної військово-лікарської комісії – голови Центральної військово-лікарської комісії колегія суддів вважає безпідставними.
Як було вірно встановлено судом першої інстанції, Головним військово-медичним управлінням неодноразово проводилися бесіди із позивачем та пропонувалися посади.
Відповідно до Аркушу бесіди із полковником медичної служби ОСОБА_1 , начальником Центральної військово-лікарської комісії – головою Центральної військово-лікарської комісії із посадовими особами Головного військово-медичного управління від 06.10.2019 (т. 1 а.с. 129) ОСОБА_1 запропоновано посаду начальника Центру обробки інформації із організації медичного забезпечення НВМКЦ «ГВКГ». Відповідно до графи «Рішення військовослужбовця»: «від запропонованої посади відмовився». Відповідно до графи «Ставлення до звільнення»: «негативне, бажає проходити військову службу на посаді начальника ЦВЛК ЗС України».
Відповідно до Аркушу бесіди із полковником медичної служби ОСОБА_1 , начальником Центральної військово-лікарської комісії – головою Центральної військово-лікарської комісії із посадовими особами Головного військово-медичного управління від 10.10.2019 (т. 1 а.с. 127), ОСОБА_1 запропоновано посаду начальника Центру обробки інформації із організації медичного забезпечення НВМКЦ «ГВКГ». Відповідно до графи «Рішення військовослужбовця»: «від запропонованої посади відмовився, наполягає на призначенні на посаду начальника ЦВЛК ЗС України». Відповідно до графи «Ставлення до звільнення»: «негативне».
Відповідно до Аркушу бесіди із полковником медичної служби ОСОБА_1 , начальником Центральної військово-лікарської комісії – головою Центральної військово-лікарської комісії із посадовими особами Головного військово-медичного управління від 29.10.2019 року (т. 1 а.с. 128), ОСОБА_1 запропоновано посаду начальника Центру обробки інформації із організації медичного забезпечення НВМКЦ «ГВКГ». Відповідно до графи «Рішення військовослужбовця»: «від запропонованої посади відмовився»; «Прохання (побажання) військовослужбовця»: проходити військову службу на посаді начальника ЦВЛК ЗС України». Відповідно до графи «Ставлення до звільнення»: «негативне».
На кожному з Аркушів бесіди наявний підпис ОСОБА_1 , що позивачем не заперечується.
Разом з тим, у матеріалах справи наявне Подання начальника Головного військово-медичного управління-начальника медичної служби Збройних Сил України генерала-майора медичної служби Хоменка І. стосовно призначення полковника медичної служби ОСОБА_1 , колишнього начальника Центральної військово-лікарської комісії – голови військово-лікарської комісії, який перебуває у розпорядженні першого заступника Міністра оборони України, штатна категорія «полковник медичної служби», ВОС – 9013002, штат 27/262-51, п/о 8030 гривень, допуск до державної таємниці за формою №2, на рівнозначну посаду у зв`язку із проведенням організаційних заходів - на посаду заступника начальника Військово-медичного клінічного центру професійної патології особового складу Збройних Сил України (на 300 ліжок), штатна категорія «полковник медичної служби», ВОС-9001012, штат 27/251-51, п/о 8030 гривень, допуск до державної таємниці за формою №2.
Крім того, відповідно до пп. 8 пункту 82 Положенння посада вважається вищою, якщо за цією посадою штатом (штатним розписом) передбачено вище військове звання, ніж за займаною посадою, а за умови рівних військових звань - більший посадовий оклад. У разі коли штатом (штатним розписом) передбачено два військові звання або диференційовані посадові оклади, до уваги береться вище військове звання або більший посадовий оклад.
Враховуючи зазначені норми, колегія суддів вважає, що посади начальника Центральної військово-лікарської комісії – голови військово-лікарської комісії (штатна категорія «полковник медичної служби», посадовий оклад 8030 грн.) та заступника начальника Військово-медичного клінічного центру професійної патології особового складу Збройних Сил України (на 300 ліжок) (штатна категорія «полковник медичної служби», посадовий оклад 8030 грн.) є рівнозначними.
Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що наказом від 30.10.2019 №303 було правомірно призначено ОСОБА_1 на рівнозначну посаду відповідно до Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України.
Тому, доводи апелянта, що призначення позивача відбулося з вищої посади на нижчу, не знайшли свого підтвердження та були спростовані матеріалами справи.
Щодо повноважень Директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України для призначення ОСОБА_1 на посаду заступника начальника Військово-медичного клінічного центру професійної патології особового складу Збройних Сил України (на 300 ліжок), колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 81 Положення призначення на посади здійснюється, зокрема, військовослужбовців, які проходять військову службу (крім військовослужбовців строкової військової служби) – Міністром оборони України та посадовими особами відповідно до номенклатури посад для призначення військовослужбовців (далі – номенклатура посад), яка затверджується Міністром оборони України.
При цьому, Номенклатурою посад для призначення військовослужбовців наказами по особовому складу, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 04.05.2016 року №238, визначено Перелік військових посад для призначення військовослужбовців в особливий період.
Особливий період діє в Україні з моменту оприлюднення Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію». Відповідного рішення про переведення державних інституцій на функціонування в умовах мирного часу Президент України не приймав, а тому дію особливого періоду не припинено.
Відповідно до Переліку військових посад для призначення військовослужбовців в особливий період Директор Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України призначає, зокрема, посади в підпорядкованих Міністерству оборони України військових частинах, установах, закладах, за винятком посад, призначення на які здійснюються іншими посадовими особами.
Як уже було встановлено судом, наказом Директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 30.10.2019 №303 позивача призначено заступником начальника Військово-медичного клінічного центру професійної патології особового складу Збройних Сил України (на 300 ліжок).
З огляду на те, що Військово-медичний клінічний центр професійної патології особового складу Збройних Сил України є закладом охорони здоров`я Міністерства оборони, Директор кадрової політики відповідно до Номенклатури має повноваження призначати на посади в підпорядкованих Міністерству оборони України закладах, а відтак, наказ від 30.10.2019 №303 в частині призначення ОСОБА_1 є прийнятим в межах повноважень Директора Департаменту кадрової політики.
Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовна вимога про визнання протиправними дій директора Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України Яцини О.В. та скасування пункту 4 наказу від 30.10.2019 року №303 про призначення позивача всупереч його волі - заступником начальника Військово-медичного клінічного Центру професійної патологи особового складу Збройних Сил України без згоди на то позивача задоволенню не підлягає.
Щодо позовної вимоги про визнання протиправним та скасування наказу від 05.11.2019 року № 175, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, з підстав прийняття наказу директором Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України (по особовому складу) (пункт 4) від 30.10.2019 року №303, наказом начальника Головного військово-медичного управління - начальника медичної служби Збройних Сил України (з адміністративно-господарської діяльності) генерал-майора ОСОБА_2 від 05.11.2019 року № 175 «Про склад комісії для прийому передачі справи і посади начальника Центральної військово-лікарської комісії збройних Сил України» для організації передачі справ і посади начальника Центральної військово-лікарської комісії Збройних Сил України призначено комісію.
Разом з тим, відповідно до листа Департаменту кадрової політики Міністерства оборони України від 09.12.2019 №226/5447 у відповідь на звернення ОСОБА_1 від 08.11.2019 Ш-1101, долученого позивачем у якості додатка до заяви від 21.01.2020 щодо надання підтверджуючих документів для поновлення строків на звернення до суду та відкриття провадження у справі, останньому повідомлено, що у зв`язку із перебуванням ОСОБА_1 на стаціонарному лікуванні, наказом начальника Головного військово-медичного управління від 25.11.2019 №193 наказ від 05.11.2019 № 175 «Про склад комісії для прийому передачі справи і посади начальника Центральної військово-лікарської комісії збройних Сил України» скасовано, як такий, що нереалізований.
З огляду на те, що наказом від 25.11.2019 №193 було скасовано спірний наказ, а тому, предмет спору в цій частині позову відсутній, а відтак, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Таким чином, судова колегія дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі обставини позицію суду першої інстанції не спростовують.
Поряд з цим, слід зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
На підставі вищенаведеного, приймаючи до уваги, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апелянта не спростовані, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для його зміни або скасування.
Керуючись ст.ст. 242, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 18 грудня 2020 року – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Головуючий суддя                                                                      І.В. Федотов 

Судді                                                                                          Н.М. Єгорова

                                                                                                    Є.В. Чаку