ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

       22 грудня 2021 року                                                                м. Чернівці
                        Справа № 720/198/21
       Провадження №22-ц/822/1122/21
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Литвинюк І.М.
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.         
секретар – Собчук Я.І.,
учасники справи:
позивач – Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Тарасівці», 
відповідач – Головне управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, відділ державної реєстрації речових прав Новоселицької міської об`єднаної територіальної громади Чернівецької районної державної адміністрації, ОСОБА_1 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Тарасівці» на ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 21 жовтня 2021 року, головуючий у І-й інстанції – Павлінчук С.С.,

ВСТАНОВИВ: 
У лютому 2021 року СТОВ «Тарасівці» звернулося до суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру в Чернівецькій області, відділу державної реєстрації речових прав Новоселицької міської об`єднаної територіальної громади Чернівецької районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про скасування свідоцтва про право власності, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на земельну ділянку кадастровий номер 7323088300:02:009:0165 за ОСОБА_1 та скасування наказу «Про затвердження документації із землеустрою та надання земельної ділянки у власність».
Ухвалою Новоселицького районного суду Чернівецької області від 21 жовтня 2021 року провадження у цивільній справі СТОВ «Тарасівці» до ГУ Держгеокадастру в Чернівецькій області, відділу державної реєстрації речових прав Новоселицької міської об`єднаної територіальної громади, Чернівецької районної державної адміністрації, ОСОБА_1 про скасування наказу, рішення та свідоцтва про право власності на земельну ділянку в частині позовних вимог про визнання таким, що підлягає скасуванню, як незаконний Наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №24-196/14-15-сг від 31 березня 2015 року «Про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою»  ОСОБА_1 , закрито. 
Не погоджуючись з ухвалою суду, СТОВ «Тарасівці» подало апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. 
Зазначає, що спірним рішенням відповідача погоджено надання дозволу третій особі на виготовлення проекту землеустрою щодо виділення для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, яка перебуває в колективній власності позивача, без його згоди та без припинення права власності на неї в порядку, визначеному законом. 
Судом встановлено, що земельна ділянка належить СТОВ «Тарасівці», жодним чином право власності не припинено.
Підставою для звернення до суду з позовом про визнання дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень при вирішенні питання про надання згоди на розроблення проекту землеустрою є не реалізація вказаним органом своїх владних повноважень, а захист особою свого майнового права на отримання конкретної земельної ділянки, тобто захист цивільного, майнового інтересу. 
На апеляційну скаргу відзив не надходив. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Закриваючи провадження у справі в частині позовних вимог про скасування як незаконного наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернівецькій області №24-196/14-15-сг від 31 березня 2015 року «Про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою», суд першої інстанції виходив з того, що цю вимогу слід розглядати в порядку адміністративного судочинства.
Однак колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким вимогам ухала суду першої інстанції не відповідає, виходячи з наступного.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.
Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України).
Якщо порушення своїх прав особа вбачає у наслідках, які спричинені рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень, які вона вважає неправомірними, і ці наслідки призвели до виникнення, зміни чи припинення цивільних правовідносин, мають майновий характер або пов`язаний з реалізацією її майнових або особистих немайнових інтересів, то визнання незаконними (протиправними) таких рішень є способом захисту цивільних прав та інтересів.
Разом з тим, відповідно до частини першої статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення. Зокрема, юрисдикція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів або правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Вжитий у цій процесуальній нормі термін «суб`єкт владних повноважень» позначає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 цього Кодексу).
З аналізу наведених процесуальних норм убачається, що до адміністративної юрисдикції відноситься справа, яка виникає зі спору в публічно-правових відносинах, що стосується цих відносин, коли один з його учасників - суб`єкт владних повноважень здійснює владні управлінські функції, в цьому процесі або за його результатами владно впливає на фізичну чи юридичну особу та порушує їх права, свободи чи інтереси в межах публічно-правових відносин.
Аналіз змісту статті 19 ЦПК України та статті 19 КАС України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер спірних правовідносин.
Натомість визначальні ознаки приватноправових відносин - це юридична рівність та майнова самостійність їх учасників, наявність майнового чи немайнового особистого інтересу суб`єкта. Спір буде мати приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням приватного права (як правило, майнового) певного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права призвели владні управлінські дії суб`єкта владних повноважень.
Оспорювання рішення органу державної влади як суб`єкта владних повноважень поглинається спором про речове, приватне право, яке могло належати особі як до звернення до органу державної влади, так і виникнути в результаті реалізації рішення органу державної влади, але захист якого відбувається у порядку цивільного судочинства (стаття 19 ЦПК України) у спосіб, характерний для приватноправових відносин.
Отже, розгляду адміністративними судами підлягають спори, що мають в основі публічно-правовий характер, тобто випливають із владно-розпорядчих функцій або виконавчо-розпорядчої діяльності публічних органів.
Якщо в результаті прийняття рішення особа набуває або позбувається речового права на земельну ділянку, то спір стосується приватноправових відносин і підлягає розгляду в порядку цивільного чи господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін спору.
З урахуванням наведених норм процесуальних законів, можна зробити висновок, що здійснення захисту цивільного права, як і встановлення його існування, не віднесено до компетенції адміністративного суду.
Звертаючись до суду з цим позовом, позивач вказував, що спірним рішенням відповідача погоджено надання дозволу третій особі на виготовлення проекту землеустрою щодо виділення для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки, яка перебуває в колективній власності позивача, без його згоди та без припинення права власності на неї в порядку, визначеному законом. 
Крім того, колегія суддів зазначає, що змістом позовних вимог позивача є не оскарження рішення та дій органу місцевого самоврядування, а захист свого майнового права на конкретну земельну ділянку, яка перебуває в колективній власності позивача та рішенням відповідача погоджено надання дозволу третій особі на виготовлення проекту землеустрою без згоди позивача та без припинення права власності на неї у порядку визначеному законом. 
Тобто змістом спору є не процедура проходження заяви та прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, а захист речового права на земельну ділянку, що вже перебуває у власності позивача.
Оспорювання рішення та дій органу державної влади у даному випадку поглинається спором про речове, приватне право, яке належить особі. Таке право виникає і в результаті реалізації рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, але його захист відбувається у порядку цивільного судочинства (стаття 15 ЦПК України) у спосіб, характерний для приватноправових відносин.
Враховуючи те, що між сторонами виник спір з приводу спірної земельної ділянки, позивач має майновий інтерес щодо конкретного об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки, і зазначену ділянку передано іншій фізичні особі, апеляційної інстанції вважає, що між сторонами існує спір про право цивільне, який не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства.
До аналогічного правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 826/8018/17 та у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17. 
Посилання суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 380/624/16-ц, згідно з якою рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою є стадією процесу отримання права власності чи користування на земельну ділянку, є безпідставними, оскільки предметом позову у даній справі є не оскарження процедури прийняття рішення суб`єктом владних повноважень, який є розпорядником земельних ділянок, а захист речового права на земельну ділянку, що перебуває в колективній власності позивача, тобто захист приватного майнового інтересу. Отже правовідносини, пов`язані з прийняттям та реалізацією такого рішення, підпадають під визначення приватноправових, тобто правовідносини у цій справі та у справі № 380/624/16-ц не є подібними.
Виходячи з викладеного, колегія суддів вважає, що закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ці позовні вимоги підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки у цьому спорі вирішуються питання приватно-правового характеру.
Враховуючи наведене, апеляційний суд прийшов до висновку, що відповідно до вимог статті 379 ЦПК України апеляційну скаргу слід задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 374, 379, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Тарасівці» задовольнити.
Ухвалу Новоселицького районного суду Чернівецької області від 21 жовтня 2021 року скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 23 грудня 2021 року.

Головуючий                                                І.М. Литвинюк
Судді:                                                        Н.К. Височанська
                                                                       І.Н. Лисак