Головуючий І інстанції: Сагайдак В.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2021 р. 	Справа № 520/12011/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді Ральченка І.М.,
Суддів: Бершова Г.Є. ,  Чалого І.С. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021, по справі № 520/12011/21
за позовом      ОСОБА_1  
до      Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області                     
про визнання дій протиправними та стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, у якому просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо виплати доплат до вже виплаченої пенсії позивача за пенсійною справою № N/А3795-СБУ за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 включно, в розмірі, що складає 75 % від суми підвищення, встановленого станом на 01.01.2018;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 за пенсійною справою № N/А3795-СБУ за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 включно, в розмірі, що складає 100 % від суми підвищення, встановленого станом на 01.01.2018, здійснивши виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії з 05.03.2019, з урахуванням проведених платежів;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення остаточного перерахованого розміру пенсії позивача за пенсійною справою № N/А 3795-СБУ за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 включно до максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 за пенсійною справою № N/А3795-СБУ за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 включно до максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», здійснивши виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 по 31.12.2019, з урахуванням проведених платежів;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати суми доплат до встановленої пенсії за пенсійною справою № N/А3795, які підлягають нарахуванню та виплаті за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 включно, в розмірі 23956,34 грн.;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 3 % річних від суми заборгованості за період з 01.02.20218 по 31.07.2021 в розмірі 1578,48 грн. та інфляційні втрати за період з 01.02.2018 по 31.07.2021 в розмірі 3459,12 грн., нараховані згідно ст. 625 ЦК України:
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в результаті протиправних дій органів Пенсійного фонду в частині виплати доплат до вже виплаченої пенсії Позивачу за період з 05.03.2019  по 31.12.2019 р. включно, в розмірі, що складає 75 % від суми підвищення, встановленого станом на 01.01.2018 р., в розмірі 552232,51 грн.;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в результаті протиправних дій органів Пенсійного фонду в частині зменшення остаточного перерахованого розміру пенсії позивача до максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в розмірі 124355,09  грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 частково задоволено адміністративний позов.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, які полягають у виплаті ОСОБА_1 лише 75% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 05.03.2019.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області виплатити ОСОБА_1 пенсію з урахуванням 100% суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018 з 05.03.2019 однією сумою (із врахуванням раніше виплачених сум).
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за несвоєчасну виплату пенсії за несвоєчасну виплату пенсії з 05.03.2019 однією сумою.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
20.09.2021 позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення, у якій просив прийняти рішення щодо позовних вимог, які не були вирішені судом першої інстанції рішенням від 16.09.2021, а саме просив:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області щодо зменшення остаточного перерахованого розміру пенсії ОСОБА_1 за пенсійною справою № N/А 3795-СБУ за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 включно до максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 за пенсійною справою № N/А 3795-СБУ за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 включно в розмірі, який обчислено без урахуванням максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», здійснивши виплату недоплаченої частини основного розміру пенсії з 01.01.2018 по 31.12.2019, з урахуванням проведених платежів;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 заборгованість зі сплати суми доплат до встановленої пенсії за пенсійною справою № N/А 3795, які підлягають нарахуванню та виплаті за період з 01.01.2018 по 31.12.2020 включно, в розмірі 23956,34 грн.;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 3% річних від суми заборгованості за період з 01.02.2018 по 31.07.2021 в розмірі 1578,48 грн. грн. та інфляційні втрати за період з 01.02.2018 по 31.07.2021 в розмірі 3459,12 грн., нараховані згідно ст. 625 ЦК України;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в результаті протиправних дій органів Пенсійного фонду в частині виплати доплат до вже виплаченої пенсії Позивачу за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 включно, в розмірі, що складає 75 % від суми підвищення, встановленого станом на 01.01.2018, в розмірі 552232,51 грн.
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в результаті протиправних дій органів Пенсійного фонду в частині зменшення остаточного перерахованого розміру пенсії ОСОБА_1 до максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в розмір 124355,09 грн.;
- при ухваленні рішення в адміністративній справі № 520/12011/21 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії звернути до негайного виконання в межах нарахування та виплати пенсії ОСОБА_1 за 1 місяць.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 30.09.2021 в задоволенні клопотання позивача про винесення додаткового судового рішення відмовлено.
Не погодившись із рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021, позивач подав апеляційну скаргу, в якій вказуючи на порушення норм матеріального права та невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, просив скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в частині:
- визнання протиправними дій Головного управління Харківській області щодо зменшення остаточного перерахованого розміру пенсії ОСОБА_1 за пенсійною справою № N/А 3795-СБУ за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 включно до максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»;
- зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати та виплатити пенсію ОСОБА_1 за пенсійною справою № N/А 3795-СБУ за період з 01.01.2018 по 31.12.2019 включно в розмірі, який обчислено без урахуванням максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», здійснивши виплату недоплаченої основного розміру пенсії з 01.01.2018 по 31.12.2019 з урахуванням проведених платежів;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в результаті протиправних дій органів Пенсійного фонду в частині виплати доплат до вже виплаченої пенсії позивачу за період з 05.03.2019 по 31.12.2019 включно, в розмірі, що складає 75 % від суми підвищення, встановленого станом на 01.01.2018, в розмірі 552232,51 грн.;
- стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану в результаті протиправних дій органів Пенсійного фонду в частині зменшення остаточного перерахованого розміру пенсії ОСОБА_1 до максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», в розмір 124355,09 грн.
В обгрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначив, що пенсійним органом протиправно при нарахуванні та виплаті пенсії застосовано обмеження максимального розміру пенсії, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Також, апелянт наголошував, що в результаті протиправних дій пенсійного органу, якими були порушенні його майнові права на отримання належних грошових коштів, які є єдиним джерелом для існування, йому було завдано моральної шкоди, яка була пов`язана з душевними стражданнями.
Відповідно до приписів ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається в порядку письмового провадження.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судовим розглядом, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Харківській області та отримує пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення військовослужбовців та осіб начальницького і рядового складу».
Не погодившись із застосованим Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській при перерахунку пенсії обмеженням її максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», звернувся до суду із даним позовом. 
Суд першої інстанції, частково відмовляючи у задоволенні позовних вимог виходив з їх необґрунтованості.
Колегія суддів частково погоджується із висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Зі змісту апеляційної скарги позивача встановлено, що фактично останній не згоден із рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправними дій Головного управління Харківській області щодо зменшення перерахованого розміру пенсії ОСОБА_1 до максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.01.2018 по 31.12.2019, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 у розмірі, який обчислено без урахуванням максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.01.2018 по 31.12.2019, стягнення моральної шкоди. 
Отже, у даному випадку апеляційному перегляду підлягає рішення суду в частині відмови в задоволенні вказаних вище вимог.
Так, стосовно позовних вимог щодо перерахунку та виплатити пенсії, виходячи із розміру без застосування максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», колегія суддів зазначає наступне.
Умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, осіб начальницького і рядового складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом визначає  Закон України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб” від 09.04.1992 № 2262-ХІІ.
Відповідно до ст. 43 Закону № 2262-XII (в редакції Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи", який набрав чинності з 01.10.2011) максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Відповідно до  ст. 2 Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI “Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи” (із змінами та доповненнями) максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до  Митного кодексу України,  законів України “Про державну службу”, “Про прокуратуру”, “Про статус народного депутата України”, “Про Національний банк України”, “Про Кабінет Міністрів України”, “Про дипломатичну службу”, “Про службу в органах місцевого самоврядування”, “Про судову експертизу”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, “Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів”, “Про наукову і науково-технічну діяльність”, “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, “Про пенсійне забезпечення”, “Про судоустрій і статус суддів”,  Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 “Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України”, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, по 31 грудня 2017 року, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до  Податкового кодексу України,  Митного кодексу України,  законів України “Про державну службу”, “Про прокуратуру”, “Про статус народного депутата України”, “Про Національний банк України”, “Про Кабінет Міністрів України”, “Про дипломатичну службу”, “Про службу в органах місцевого самоврядування”, “Про судову експертизу”, “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”, “Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів”, “Про наукову і науково-технічну діяльність”, “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, “Про пенсійне забезпечення”, “Про судоустрій і статус суддів”,  Постанови Верховної Ради України від 13.10.1995 “Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України”, не може перевищувати 10740 гривень.
Згідно з ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 08.07.2011 № 3668-VI "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" обмеження пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) максимальним розміром, встановленим цим Законом, не поширюється на пенсіонерів, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом.
Пенсіонерам, яким пенсія (щомісячне довічне грошове утримання) призначена до набрання чинності цим Законом і в яких розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) перевищує максимальний розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановлений цим Законом, виплата пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) здійснюється без індексації, без застосування положень частин другої та третьої статті 42 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та проведення інших перерахунків, передбачених законодавством, до того часу, коли розмір пенсії (щомісячного довічного грошового утримання) (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) відповідатиме максимальному розміру пенсії (щомісячного довічного грошового утримання), встановленому цим Законом.
Якщо внаслідок прийняття цього Закону розмір пенсії зменшується, пенсія виплачується в раніше встановленому розмірі.
Відповідно до ст. 43 Закону № 2262-XII (в редакції, чинній з 01.01.2016)  максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність. Тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 гривень.
Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 №7-рп/2016 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення частини 7 статті 43 Закону №2262-XII, згідно з якими максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність; тимчасово, у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року, максимальний розмір пенсії (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною) не може перевищувати 10740 грн.
Згідно пункту 2 резолютивної частини цього рішення №7-рп/2016 положення частини 7 статті 43 Закону №2262-XII, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно пункту 2 резолютивної частини  Рішенням Конституційного Суду України від 20.12.2016 року №7-рп/2016  положення частини сьомої  статті 43 Закону №2262-ХІІ, які визнані неконституційними, втрачають чинність з дня  ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Відповідно до  статті 1-1 Закону № 2262-XII  зміна умов і норм пенсійного забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим  Законом, здійснюється виключно шляхом внесення змін до цього  Закону  та Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Згідно  статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, вищезазначене рішення Конституційного Суду України набрало чинності з дня ухвалення, тобто 20.12.2016.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України” від 06.12.2016 №1774-VIIІ, внесено зміни у частину сьому  статті 43 Закону №2262-XII, зокрема у частині сьомій статті 43 слова і цифри “у період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2016 року” замінено словами і цифрами “по 31 грудня 2017 року”.
Таким чином, буквальне розуміння змін внесених  Законом України №1774-VІІІ  з урахуванням  рішення Конституційного Суду України №7-рп/2016 від 20.12.2016  дозволяє стверджувати, що у  Законі України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”  відсутня частина сьома статті 43, а внесені до неї зміни, що полягають у зміні слів і цифр, є нереалізованими.
Наведене свідчить, що  Законом України від 06.12.2016 №1774-VIII  норми частини сьомої  статті 43 Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”  не відновлені, хоча й були фактично внесені зміни стосовно продовження періоду тимчасового обмеження максимального розміру пенсії.
Крім того, згідно з висновками мотивувальної частини  рішення Конституційного Суду України від 08.06.2016 № 4-рп/2016  (пункт 7) Конституційний Суд України зауважує, що закони, інші правові акти або їх окремі положення, визнані неконституційними, не можуть бути прийняті в аналогічній редакції, оскільки рішення Конституційного Суду України є “обов`язковими до виконання на території України, остаточними і не можуть бути оскаржені” (частина друга  статті 150 Конституції України). Повторне запровадження правового регулювання, яке Конституційний Суд України визнав неконституційним, дає підстави стверджувати про порушення конституційних приписів, згідно з якими закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі  Конституції України  і повинні відповідати їй (частина друга  статті 8 Основного Закону України).
Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній в постановах від 10.09.2021 по справі № 300/633/19, від 24.09.2021 по справі № 370/2610/17.
Так, ст. 2 Закону № 3668-VI встановлено обмеження пенсії або щомісячного довічного грошового утримання, призначених (перерахованих), зокрема відповідно до Закону України “Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб”, максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.  
Цим же Законом № 3668-VI (пп. 8 п. 6 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення") також були внесені зміни до ст. 43 Закону №2262-XII, якими обмежено пенсії максимальним розміром - десятьма прожитковими мінімумами, установлених для осіб, які втратили працездатність.  
Положення ст. 2 Закону № 3668-VI та пп. 8 п. 6 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону № 3668-VI за буквальним відтворенням та правовим регулюванням є тотожними.
Рішенням Конституційного Суду від 20.12.2016 №7-рп/2016 було визнано неконституційними положення ст. 43 Закону №2262-XII в редакції, яка була запроваджена Законом № 3668-VI, а отже зазначене не дає підстави  для висновку  про можливість застосування до спірних правовідносин норми ст. 2  Закону № 3668-VI, оскільки тотожня норма цього закону була визнана неконституційною.
Таким чином, протягом 2018 року та по теперішній час стаття 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не передбачала положення про те, що максимальний розмір пенсії не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, у зв`язку з чим відсутні підстави для обмеження пенсії позивачу максимальним  розміром.
На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що зазначені позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Стосовно позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, колегія суддів зазначає наступне.
Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, члені її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.
Згідно з ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частиною 2 ст. 1167 Цивільного кодексу України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.
Отже, моральна шкода може полягати у порушені права власності, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми при настанні інших негативних наслідків. Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Зокрема, потрібно з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Під моральною шкодою законодавець розуміє втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі.
При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди необхідно з`ясувати чим підтверджується факт заподіяння шкоди, чи фізичних страждань, якими обставинами чи діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій формі позивач оцінює заподіяну шкоду, з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Обґрунтовуючи необхідність відшкодування завданої моральної шкоди позивач зазначав, що в результаті протиправних дій пенсійного органу, якими були порушенні майнові права апелянта на отримання належних грошових коштів, які є єдиним джерелом для існування, йому було завдано моральної шкоди, яка була пов`язана з душевними стражданнями.
З цього приводу колегія суддів звертає увагу, що обов`язковому з`ясуванню у даному випадку є, у тому числі, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Однак, колегія суддів зазначає про відсутність доказів існування безпосереднього причинно-наслідкового зв`язку між вчиненням відповідачем дій щодо перерахунку та виплати пенсії не у повному обсязі та душевними стражданнями позивача.
Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що позивачем не доведено та не надано доказів завдання моральної шкоди.
Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду.
Отже, позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди не знайшли підтвердження у ході розгляду справи, а тому колегія суддів доходить висновку щодо відмови у задоволенні зазначеної частини позовних вимог.
У той же час, зі змісту резолютивної частини рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 у даній справі встановлено, що фактично судом першої інстанції у задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправними дій Головного управління Харківській області щодо зменшення перерахованого розміру пенсії ОСОБА_1 до максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.01.2018 по 31.12.2019, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 у розмірі, який обчислено без урахування максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.01.2018 по 31.12.2019, стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди було відмовлено.
Втім, оскаржуване судове рішення не містить викладу підстав та мотивів, з яких виходив суд першої інстанції при ухваленні такого рішення. 
Відповідно до ч. 1 ст. 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На підставі викладеного колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні вище наведених позовних вимог із прийняттям в цій частині нової постанови про часткове задоволення позовних вимог. 
Доводів та вимог щодо іншої частини позовних вимог апеляційна скарга ОСОБА_1 не містить. 
Керуючись ст. ст. 243, 250,  311, 315,  317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 16.09.2021 по справі № 520/12011/21  скасувати в частині відмови у задоволенні позову щодо визнання протиправними дій Головного управління Харківській області щодо зменшення перерахованого розміру пенсії ОСОБА_1 до максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.01.2018 по 31.12.2019, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 у розмірі, який обчислено без урахування максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.01.2018 по 31.12.2019, стягнення з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на користь ОСОБА_1 моральної шкоди.
Прийняти в цій частини нову постанову, якою позовні вимоги - задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Харківській області щодо зменшення перерахованого розміру пенсії ОСОБА_1 до максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.01.2018 по 31.12.2019.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області здійснити перерахунок та виплатити пенсію ОСОБА_1 у розмірі, який обчислено без застосування обмеження максимального розміру, встановленого ч. 7 ст. 43 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», з 01.01.2018 по 31.12.2019.
В іншій частині позовні вимоги - залишити без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя 		І.М. Ральченко 	
Судді	   	Г.Є. Бершов    І.С. Чалий