Ухвала
Іменем України
20 січня 2022 року
м. Київ
справа № 756/7598/21
провадження № 51- 5810 ск 21
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                          ОСОБА_1 ,
суддів:                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
розглянувши касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року, якою скасовано вирок Оболонського районного суду м. Києва від  27 травня 2021 року, звільнено ОСОБА_5 на підставі ч.4 ст.309 КК України від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України та закрито кримінальне провадження  з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.284 КПК України, 
встановив:
Ухвалою Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 15 грудня 2021 року касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У зазначений строк прокурор ОСОБА_4 звернувся до суду касаційної інстанції із скаргою на виконання зазначеної ухвали Верховного Суду, в якій ним ставиться питання про перегляд в касаційному порядку судового рішення з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. 
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані прокурором матеріали, дійшов висновку про те, що скаргу слід повернути з таких підстав.
Так, ухвалою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю його скарги вимогам ч.4 ст.36, ч.1 ст.37, ст.425, п. 4 ч.1 ст. 427, 433, 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК).
При цьому, виходивши зі змісту наведених у скарзі доводів та врахувавши, в тому числі  положення ст. 425 КПК, суд касаційної інстанції в ухвалі від  15 грудня  2021 року, посилаючись на положення ч. 4 ст. 36, ч.1 ст.37 КПК вказав про те, що ОСОБА_4 не надав  документів, які б підтверджували його право на здійснення повноважень в даному кримінальному провадженні. Крім того, у  скарзі прокурор ОСОБА_4 зазначав, що він брав участь в розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції, однак, із копії оскаржуваної ухвали апеляційного суду, наданої прокурором убачалося, що в суді апеляційної інстанції брав участь інший прокурор – ОСОБА_6 . 
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 15 грудня 2021 року ОСОБА_4 подав касаційну скаргу про усунення недоліків щодо перегляду в касаційному порядку судового рішення, у якій зазначив, що є прокурором, який брав участь в розгляді кримінального провадження в суді апеляційної інстанції.  При цьому також вказує, що повноваження прокурора для участі в суді апеляційної інстанції визначені ч.4 ст.36 КПК, а саме: в судовому провадженні з перегляду судових рішень в апеляційному чи касаційному порядку, за нововиявленими або виключними обставинами можуть брати участь прокурори органу прокуратури вищого рівня, а вданому випадку, в суді апеляційної інстанції переглядалося рішення суду першої інстанції, в якому брали участь прокурори нижчого рівня. 
Згідно із  положеннями ч. 4 ст. 36 КПК, право на подання апеляційної скарги чи касаційної скарги, заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами мають також незалежно від їх участі в судовому провадженні прокурори вищого рівня: Генеральний прокурор, його перший заступник та заступники, керівник регіональної прокуратури, його перший заступник та заступники.
Положеннями ч.1 ст.37 КПК передбачено, що прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора в конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування. У разі необхідності керівник органу прокуратури може визначати групу прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, а також старшого прокурора такої групи, який керуватиме діями інших прокурорів. 
Враховуючи зміст касаційної скарги та скарги про усунення недоліків, на думку Суду, наведені доводи ОСОБА_4 в цій частині  є непереконливими, оскільки із наданої ним оскаржуваної ухвали вбачається, що в суді апеляційної інстанції брав участь інший прокурор – ОСОБА_6 .  Крім того, із наявного вироку Оболонського районного суду м. Києва від  27  травня 2021 року щодо ОСОБА_5 , що міститься  в Єдиному державному реєстрі судових рішень вбачається, що в суді першої інстанції брав участь прокурор ОСОБА_7 . 
Отже, заявник не зазначив належних обґрунтувань того, що він є прокурором, який брав участь в розгляді кримінального провадження в суді першої або апеляційної інстанції, та не надав до скарги будь-яких доказів, які б підтверджували його право на здійснення повноважень в  цьому кримінальному провадженні. 
За таких обставин прокурор не усунув в повному обсязі недоліки, вказані у вищезазначеній ухвалі суду касаційної інстанції. Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за скаргою прокурора ОСОБА_4 .
На підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху.
З урахуванням наведеного, касаційна скарга подана без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК та підлягає поверненню.
Керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 13 вересня 2021 року, якою скасовано вирок Оболонського районного суду м. Києва від 27 травня 2021 року, звільнено ОСОБА_5 на підставі ч.4 ст.309 КК України від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.309 КК України та закрито кримінальне провадження  з підстав, передбачених п.1 ч.2 ст.284 КПК України, повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                            ОСОБА_3