ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/253/22 Справа № 182/8280/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борисова Н.А. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко В. Д.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

15 березня 2022 року                                                                м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в особі судді Коваленко В.Д., за участю ОСОБА_1 та його адвоката Толпегіна А.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу адвоката Толпегіна А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , на постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року у справі про адміністративне правопорушення, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Покровська Дніпропетровської області, працюючого неофіційно, посвідчення водія серії НОМЕР_1 , непрацюючого, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше до адміністративної відповідальності не притягувався, 
визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП,-
ВСТАНОВИВ: 
Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.
Вказаною постановою ОСОБА_1  визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у розмірі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік.
Стягнуто з ОСОБА_1  судовий збір на користь держави в сумі 496 гривень 20 коп. (чотириста дев`яносто шість грн. 20 копійок).
Як вбачається з постанови суду, ОСОБА_1 було визнано винуватим в тому, що він о 22.45 годин 17.11.2021 року в м. Нікополі по вул. Г. Чорнобиля, керував автомобілем GEELY MR7151A д.н. НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: невиразна мова, почервоніння очей, зіниці ока не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився в присутності двох свідків, що зафіксовано на бодікамеру №05. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України. 
Вимоги апеляційної скарги з доповненнями до неї та узагальненні доводи особи, яка її подала.
В апеляційній скарзі адвокат Толпегін А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , просить постанову суду скасувати, а провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю, на його думку, в діях останнього складу адміністративного правопорушення. 
Вважає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, остільки судом першої інстанції в повній мірі не враховано, що при складанні протоколу про адміністративне правопорушення поліцейськими було порушено вимоги Інструкції, остільки на думку адвоката, при встановленні стану сп`яніння у водія ОСОБА_1 ознаки наркотичного сп`яніння не встановлювалися та не фіксувались ні технічними засобами, ні відеозаписом, ні свідками, таких ознак у нього не було. Посилається, що в матеріалах справи відсутнє направлення на проходження такого огляду.
На його думку, суд першої інстанції грубо порушив вимоги законодавства при розгляді даної справи, остільки суддя відмовила у задоволенні клопотання про виклик для допиту свідків та поліцейських та відмовила у задоволенні клопотання про витребування з Нікопольського РУП ГУНП в Дніпропетровській області безперервного відеозапису фіксації правопорушення, при цьому не повідомивши про підстави відмови та не зазнавши про це у постанові.
Позиція учасників апеляційного перегляду.
Адвокат Толпегін А.В. та ОСОБА_1 підтримали вимоги апеляційної скарги та просили їх задовольнити, постанову суду скасувати, та провадження по справі закрити, у зв`язку з відсутністю як події, так і складу вказаного правопорушення. 
Мотиви апеляційного суду.
       Заслухавши доповідь судді, вислухавши думку учасників судового розгляду, перевіривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду, співставивши їх з наявними в матеріалах справи доказами, дослідивши відповідні докази, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
       Апеляційний суд зазначає, що зміст постанови має відповідати вимогам, передбаченим ст. ст. 283, 284 КУпАП. У постанові, зокрема, потрібно навести докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
       З постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» вбачається, що при розгляді справ зазначеної категорії необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у ст. ст. 247, 280 КУпАП. 
Згідно ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності...
В ході апеляційного розгляду встановлено, що вказаних вимог закону судом першої інстанції не було дотримано належним чином.
Відповідно до ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд зазначає, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП настає в тому числі і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Вказані положення повністю кореспондуються з положеннями п. 2.5. Правил дорожнього руху України, згідно з якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Процедура проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння та оформлення результатів такого огляду чітко визначена в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України та МОЗ України 09.11.2015 року №1452/735 (далі — Інструкція).
Відповідно до п.п. 2, 6, 7 розділу І Інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Огляд на стан сп`яніння проводиться:
- поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі – спеціальні технічні засоби);
- лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
У разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – заклад охорони здоров`я).
Пунктом 12 розділу ІІ Інструкції передбачено, що у разі наявності підстав вважати, що водій транспортного засобу перебуває у стані наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, згідно з ознаками, визначеними в пункті 4 розділу I цієї Інструкції, поліцейський направляє цю особу до найближчого закладу охорони здоров`я.
У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду (п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року № 1103 (далі — Порядок)).
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я. Огляд може також проводитися в спеціально обладнаних пересувних пунктах (автомобілях), що належать закладам охорони здоров`я і відповідають установленим МОЗ вимогам.
       В ході апеляційного розгляду встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення серії ААБ №033111 від 17.11.2021 року був складений стосовно  ОСОБА_1  про те, що він о 22.45 годин 17.11.2021 року в м. Нікополі по вул. Г. Чорнобиля, керував автомобілем GEELY MR7151A д.н. НОМЕР_2 з явними ознаками наркотичного сп`яніння, а саме: невиразна мова, почервоніння очей, зіниці ока не реагують на світло. Від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку, відмовився в присутності двох свідків, що зафіксовано на бодікамеру №05. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.5 ПДР України. 
В обґрунтування доведеності вини ОСОБА_1 , районний суд послався на дані протоколу про адміністративне правопорушення, направлення на огляд водія транспортного засобу, акт огляду на стан визначення сп`яніння, пояснення свідків. 
Але на переконання апеляційного суду, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння не є належним доказом, остільки, направлення яке було складене працівниками поліції не має належно вказаного закладу охорони здоров`я, остільки зазначено “Нікопольський Наркодиспансер”, але закладу охорони здоров`я з такою назвою не існує. Отже, не відомо саме куди повинен був звертатись водій на проходження огляду.
Окрім того, в матеріалах адміністративного провадження відсутній рапорт працівника патрульної поліції, в якому необхідно зазначити підстави, які слугували для зупинення зазначеного транспортного засобу під керуванням водія ОСОБА_1 ..
Також, на переконання апеляційного суду, письмові пояснення свідків, на які послався суд першої інстанції як на доказ винуватості ОСОБА_1 , є не належними доказами правомірності його притягнення до адміністративної відповідальності, оскільки в цих поясненнях не має зазначення, які саме ознаки були виявлені у водія ОСОБА_1 , що є порушенням вимог Інструкції, а зазначено лише відмова від проходження огляду, що відповідно викликає сумнів у достовірності таких пояснень. Крім цього, вказані особи у судовому засіданні не допитувались та не попереджались про відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень. Їх покази не можуть бути беззаперечним доказом вчинення  ОСОБА_1  вказаного адміністративного правопорушення. 
Апеляційний суд також зазначає, що суд першої інстанції не приділив увагу поясненням ОСОБА_1 та не було допитано самих патрульних поліцейських які зупинили автомобіль ОСОБА_1 , остільки ОСОБА_1 пояснив, що він не відмовлявся від проходження огляду в закладі охорони здоров`я у встановленому порядку, а відмовився лише після того, як патрульні поліцейські, які начебто супроводжували його до медичного закладу, направились в інший бік дороги, де знаходились приватні будинки.
Водій ОСОБА_1 знаючи, що в цьому районі не має медичних закладів, лише тоді він відмовився від проходження огляду, бо як пояснив в апеляційному суді, у нього виникли сумніви дійсності намірів патрульних. Також ОСОБА_1 пояснив, що він ніколи не вживав та не вживає ніяких наркотичних засобів. 
Більш того, апеляційний суд зазначає, що в наявних матеріалах справи є відеозапис з нагрудних боді-камер поліцейських, який не можна вважати належним доказом, остільки відеозаписи, зроблені поліцейськими різні за часом та окрім того, з переглянутого в апеляційному суді запису не вбачається повного відео з моменту зупинки автомобіля та до часу відмови водія ОСОБА_1 від проходження медичного огляду, відеозапис є переривистим. Також, з відеозапису не вбачається зазначених в протоколі, буль-яких ознак наркотичного сп`яніння. З відеозапису вбачається, що у водій ОСОБА_1 ходить впевнено, прямолінійно, розмова є чіткою, спокійною, його поведінка не викликає сумнівів у відсутності об`єктивних ознак наркотичного чи іншого сп`яніння.
Крім цього, до апеляційного суду було надано медичні документи стосовно ОСОБА_1 , з яких вбачається, що він має хронічні хвороби, а саме бронхіальну астму, цукровий діабет, захворювання легень, та інші, що виключає можливість прийому ним наркотичних засобів.
За таких обставин, апеляційний суд зазначає, що дані зазначені в протоколі про адміністративне правопорушення, на які послався районний суд у своєму рішенні, є такими, що не відповідають дійсності.
На переконання апеляційного суду в матеріалах справи відсутні належні докази щодо доведеності перебування водія ОСОБА_1 в стані наркотичного сп`яніння, поза розумним сумнівом.
Апеляційний суд критично оцінює докази, на які послався районний суд, з точки зору їх достовірності, належності та допустимості та зазначає, що вони не могли бути покладені в основу судового рішення.
Районним судом не були виконані вимоги ст. ст. 245, 251, 280, 283 КУпАП, внаслідок чого прийняте рішення не можна визнати законним.
Згідно зі ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом та на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
В зв`язку з цим, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, із закриттям провадження на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, за відсутністю в діях  ОСОБА_1  складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
П О С Т А Н О В И В :
       Апеляційну скаргу адвоката Толпегіна А.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 , - задовольнити частково.
       Постанову Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 січня 2022 року стосовно  ОСОБА_1 , якого визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу, з позбавленням права керування транспортними засобами на 1 рік, -  скасувати.
       Постановити нову, якою ОСОБА_1  визнати невинуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу вказаного адміністративного правопорушення.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно та оскарженню не підлягає.
       
Суддя Дніпровського         
апеляційного суду                                                 Коваленко В.Д.