ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

18 січня 2022 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/11362/21
Головуючий у першій інстанції – Коверзнев В. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/186/22

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючої – судді Шитченко Н.В.,
суддів Висоцької Н.В., Мамонової О.Є.,
із секретарем: Зіньковець О.О.,
заявник: ОСОБА_1 ,
боржник: ОСОБА_2 ,
суб`єкт оскарження: приватний виконавець Приходько Юрій Михайлович,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2021 року про відмову у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця Приходька Юрія Михайловича.

                                   У С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася  зі скаргою, в якій просила визнати неправомірними дії приватного виконавця Приходька Ю.М., що полягали у закінченні виконавчого провадження № 56422940; скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження № 56422940; зобов`язати приватного виконавця Приходька Ю.М. поновити виконавче провадження № 56422940.
Скарга мотивована тим, що 13 жовтня 2016 року Деснянський районний суд м. Чернігова ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованості за розпискою від 14  березня 2006 року  у сумі 39 150 доларів США, за розпискою від 08 квітня 2012 року – в сумі 361 276 доларів США та 3 654 грн у відшкодування судового збору. 18 травня 2018 року приватний виконавець відкрив виконавче провадження № 56422940 з примусового виконання вищевказаного рішення. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. У встановлений законом строк ОСОБА_1 , як єдиний спадкоємець померлого, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. У подальшому заявниця дізналася, що виконавче провадження № 56422940 про стягнення боргу на користь померлого ОСОБА_3 закінчено.  Такі дії приватного виконавця Жигун О.О. вважає неправомірними, а винесену постанову про закінчення виконавчого провадження – протиправною, оскільки правовідносини передбачають правонаступництво у виконавчому провадженні.
Ухвалою від 13 жовтня 2021 року Деснянський районний суд м. Чернігова відмовив у відкритті провадження у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Приходька Ю.М.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невірне застосування норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що районний суд, відмовивши у відкритті провадження, не врахував положення ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» щодо права на оскарження дій виконавця чи посадових осіб ДВС іншими учасниками та особами у порядку, передбаченому законом, а також висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17.
Відзив на апеляційну скаргу іншими учасниками справи у встановлений термін не подавався.
Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Ковальчука О.О., дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, враховуюче наступне.
Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі,  районний суд, керуючись п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, виходив з того, що ОСОБА_1 не є стороною виконавчого провадження і не наділена правом звернення до суду з даною скаргою в порядку ст. 447 ЦПК України, оскільки питання заміни стягувача у виконавчому провадженні не вирішувалося.
Однак, з таким висновком не може погодитись апеляційний суд.
За матеріалами оскарження, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2016 року стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за розпискою від 14 березня 2006 року у розмірі 39 150 доларів США, заборгованість за розпискою від 08 квітня 2012 року у розмірі 361 276 доларів США, а також 3654 грн у відшкодування сплаченого судового збору.
Як свідчать дані автоматизованої системи виконавчого провадження Міністерства юстиції України, 18 травня 2018 року приватний виконавець Приходько Ю.М. відкрив виконавче провадження № 56422940, і на даний час воно завершене.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер.
06 квітня 2020 року ОСОБА_1 , як спадкоємець, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті батька ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою приватного нотаріуса Чернігівського міського нотаріального округу Бондара М.К. від 21 вересня 2021 року за вих. № 02-14.
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася із скаргою на дії приватного виконавця Приходька Ю.М. щодо закінчення виконавчого провадження № 56422940, зазначаючи, що, установивши факт смерті сторони виконавчого провадження, виконавець зобов`язаний вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження, а не приймати постанову про закінчення виконавчого провадження.
Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.
У статті 129-1 Конституції України визначено, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
Правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження – з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення. Після заміни вибулої сторони виконавчого провадження її правонаступником виконавець продовжує виконання виконавчого провадження в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з п. 3 ч.ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі припинення юридичної особи - сторони виконавчого провадження, якщо виконання її обов`язків чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва, смерті, оголошення померлим або визнання безвісно відсутнім стягувача чи боржника. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.
Закінчення виконавчого провадження без належних правових підстав грубо порушує права стягувача на неупереджене, ефективне, своєчасне і в повному обсязі виконання судового рішення.
Із зазначеного нормативного регулювання випливає, що, дотримуючись засад законності, справедливості, неупередженості та об`єктивності виконавчого провадження, його гласності та відкритості, виконавець зобов`язаний вживати передбачених чинним законодавством заходів щодо примусового виконання рішень, належного вчинення виконавчих дій.
Отримавши дані про смерть фізичної особи - сторони виконавчого провадження, виконавець має отримати підтвердження чи спростування таких даних, звернувшись відповідно до пункту 3 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»  із запитом до органу державної реєстрації актів цивільного стану згідно з компетенцією останнього, визначеного Законом України від 01 липня 2010 року № 2398-VI «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».
Після отримання даних про смерть сторони виконавчого провадження виконавець має звернутися до компетентних органів/осіб для отримання відомостей про заведення спадкової справи, видачу свідоцтва про право на спадщину. Це дасть змогу виконавцеві з`ясувати, які особи як спадкоємці померлої сторони виконавчого провадження зверталися за отриманням спадщини та що саме ними було успадковано згідно зі свідоцтвом про право на спадщину.
Отже, виконавець, установивши на підставі відповідних доказів факт смерті фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має вчинити дії щодо отримання даних, необхідних для вирішення питання про заміну такої сторони її спадкоємцями та надалі за заявою сторони звернутися до суду з відповідним поданням про заміну сторони виконавчого провадження.
Смерть, оголошення померлою або визнання безвісно відсутньою фізичної особи, яка була стороною виконавчого провадження, має виступати підставою для його закінчення лише коли виконання обов`язків такої особи чи вимог у виконавчому провадженні не допускає правонаступництва.
Законом передбачена можливість відновлення виконавчого провадження. Так, згідно із ч. 1 ст.  41 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована в установленому законом порядку, виконавче провадження підлягає відновленню за постановою виконавця не пізніше наступного робочого дня з дня одержання виконавцем відповідного рішення. Отже, відповідна заміна сторони виконавчого провадження правонаступником може бути здійснена лише у разі скасування постанови виконавця про закінчення такого виконавчого провадження.
З урахуванням наведених вище законодавчих приписів, у разі смерті фізичної особи - сторони виконавчого провадження виконавець повинен перевірити, чи допускають відповідні правовідносини правонаступництво, чи ні.
Якщо ж виконавче провадження було закінчене виконавцем, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника, і виконавець при цьому не врахував відповідні вимоги чинного законодавства щодо можливого правонаступництва боржника, постанову про закінчення виконавчого провадження можна оскаржити в судовому порядку. У разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі у зв`язку зі смертю боржника.
Зазначені висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі та застосуванні норми права до спірних відносин суд враховує висновки щодо відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Беручи до уваги наведене, з метою забезпечення сталості та єдності судової практики, однакового застосування норм права, апеляційний суд під час вирішення спору враховує наведений висновок суду касаційної інстанції.
Частиною першою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій у разі, зокрема, звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону (п. 5 ч. 1 ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження»). 
Відповідно до пункту 13 розділу 2 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 02 квітня 2012 року за № 489/20802, правонаступництво можливе на всіх стадіях виконавчого провадження – з моменту відкриття виконавчого провадження до його закінчення.
З аналізу наведеного нормативного регулювання можна зробити висновок про те, що оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи.
Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється виключно на підставі статті 55 ЦПК України. У такому випадку з огляду на відсутність відкритого виконавчого провадження заміна відповідної сторони виконавчого провадження правонаступником є неможливою. Єдиним винятком є заміна боржника або стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження, що окремо обумовлено у частині п`ятій статті 442 ЦПК України.  
Як свідчать матеріали справи, сторонами у виконавчому провадженні № 56422940 є ОСОБА_3 (стягувач) і ОСОБА_2 (боржник). ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, після його смерті свідоцтво про право на спадщину за законом отримала ОСОБА_1 .
Відмовляючи у відкритті провадження, районний суд не врахував, що ОСОБА_1 в скарзі на дії приватного виконавця зазначала, що є спадкоємицею померлого стягувача за виконавчим провадження № 56422940 і наділена правом на оскарження рішень, дій чи бездіяльності виконавця та посадових осіб органів ДВС щодо виконання судового рішення на підставі ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження».
Апеляційний суд погоджується з доводами заявниці про те, що вона позбавлена можливості вирішити питання про заміну сторони у виконавчому провадженні відповідно ст. 442 ЦПК України, про що зазначив у своєму рішенні суд першої інстанції, оскільки виконавче провадження постановою приватного виконавця, яка оскаржується, закінчено.  Наведене узгоджується з висновками постанови Великої Палати Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17 (провадження № 12-48гс20).
Отже, суд касаційної інстанції указав на те, що у разі закінчення виконавчого провадження у зв`язку зі смертю стягувача без врахування приватним виконавцем можливого правонаступництва стягувача, таку постанову можна оскаржити в судовому порядку. І лише у разі задоволення скарги можна вирішувати питання щодо заміни сторони виконавчого провадження правонаступником, у тому числі, у зв`язку зі смертю стягувача.
Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про відсутність у ОСОБА_1 права на звернення з даною скаргою, оскільки питання заміни стягувача у виконавчому провадженні не вирішувалося.
Крім того, суд першої інстанції помилково послався на п. 1 ч. 1 ст. 186  ЦПК України, який передбачає, що суддя відмовляє у відкритті провадження, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Так, підстави для відмови у відкритті провадження передбачені ст. 186 ЦПК України. Відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи (ч. 5 ст. 186 ЦПК України). Проте, мотиви, наведені судом першої інстанції як підстави для відмови у відкритті провадження, є фактично мотивами вирішення скарги по суті.
З огляду на викладене, оскаржувана ухвала на підставі п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.         
Керуючись ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, 381-384, 389, 390 ЦПК України, -

                                    П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Деснянського районного суду м. Чернігова від 13 жовтня 2021 року – скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 січня 2022 року. 

Головуюча:                                                   Судді: