УХВАЛА

04 січня 2022 року 
м. Київ
справа № 480/3579/21
адміністративне провадження № К/9901/47527/21 
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Уханенка С.А. перевірив касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення різниці заробітку,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі - ГУ НП в Сумській області), в якому просила: визнати протиправним і скасувати наказ ГУ НП в Сумській області від 25 лютого 2021 №74 о/с «По особовому складу» в частині призначення полковника ОСОБА_1 старшим інспектором сектору адміністративної практики Роменського районного відділу поліції ГУ НП в Сумській області у порядку переведення, звільнивши її з посади начальника Роменського відділу поліції ГУ НП в Сумській області; поновити її на посаді начальника Роменського районного відділу поліції ГУ НП в Сумській області, згідно зі штатним розписом, що затверджений наказом Національної поліції України від 24 грудня 2020 року №1031 з 26 лютого 2021 року; стягнути з відповідача різницю у заробітній платі за час виконання нижчеоплачуваної роботи з 26 лютого 2021 року по день виконання судового рішення.
Рішенням Сумського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року, позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано наказ ГУ НП в Сумській області від 25 лютого 2021 №74 о/с «По особовому складу» в частині призначення полковника ОСОБА_1 старшим інспектором сектору адміністративної практики Роменського районного відділу поліції ГУ НП в Сумській області у порядку переведення, звільнивши її з посади начальника Роменського відділу поліції ГУ НП в Сумській області. Поновлено позивача на посаді начальника Роменського відділу поліції ГУ НП в Сумській області з 26 лютого 2021 року. Стягнуто з ГУ НП в Сумській області  на користь ОСОБА_1 різницю в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи з 26   лютого по 21 липня 2021 року в сумі 37378,92 грн. В іншій частині позову відмовлено.
22 грудня 2021 року ГУ НП в Сумській області подало касаційну скаргу на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення ними норм процесуального права. Заявник просить переглянути та скасувати оскаржені судові рішення і відмовити в позові.
Предметом спору у цій справі є правомірність наказу про переміщення працівника поліції на нижчу посаду та стягнення різниці у заробітку.
З 08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року №460-IХ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ", яким унесено зміни до розділу 3 Глави 2 "Касаційне провадження", зокрема щодо визначення підстав касаційного оскарження судових рішень та порядку їхнього розгляду.
Так, відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України. 
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених)             статтею 328             цього Кодексу підстави (підстав). 
У касаційній скарзі ГУ НП в Сумській області зазначило, що оскаржує судові рішення на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України, зокрема, послалося на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування статей 65, 68 Закону України «Про Національну поліцію» у подібних правовідносинах. 
Вирішуючи питання відкриття касаційного оскарження з вказаної підстави, Суд виходить з наступного. 
Так,  оскарження судових рішень з підстав, передбачених пунктом 3 частини четвертої статті 328 КАС України вимагає не лише констатації факту відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, а і визначення норми (норм) права, що потребує висновку, підстав необхідності такого висновку у подібних правовідносинах (усунення колізій норм права, визначення пріоритету однієї норми над іншою, тлумачення норми, т.і.), а також зазначення, у чому, на думку заявника, полягає неправильне застосування норми права, щодо якої необхідний висновок Верховного Суду.
Перевіряючи такі аргументи заявника, Судом встановлено, що касаційна скарга не містить об`єктивних мотивів щодо їхнього неправильного застосування судом та необхідність висновку Верховного Суду щодо них    саме у цій справі. Водночас положення статей 65 (переміщення поліцейських в органах, закладах та установах поліції), 68 (порядок призначення поліцейських на посади під час здійснення реорганізації) Закону України «Про Національну поліцію» містять кілька частин, що визначають порядок та умови такого переміщення та призначення, проте заявником не конкретизовано які саме приписи названиз норм потребують висновку Верховного Суду, за обставин установлених судами у цій справі. Заявник лише формально зазначає про відсутність такого висновку, без належної аргументації як саме цей висновок впливає на спірні правовідносини, за обставин, установлених судами у цій справі, що мають індивідуальні ознаки, характерні виключно для неї.
Інші аргументи касаційної скарги зводяться до часткового опису обставин справи, цитування норм Закону України «Про Національну поліцію», з посиланням на правомірність наказів про переведення та неповне з`ясування обставин справи судами першої та апеляційної інстанцій, що виключає можливість перегляду судового рішення з цих підстав судом касаційної інстанції, повноваження якого визначені статтею 341 КАС України.
Суд указує, що за приписами частини другої статті 341 КАС України оцінка доказів, установлення обставин, що не були встановлені або відхилені судом та вирішення питання щодо переваги одних доказів над іншими, не є повноваженнями суду касаційної інстанції, а відповідач обґрунтовує свої доводи саме посиланням на обставини справи, що мають оціночний характер у сукупності з іншими обставинами, що не є підставою для відкриття касаційного провадження у справі.
Отже, у скарзі відсутні обґрунтовані мотиви, за яких суд може відкрити касаційне провадження на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України.
Частиною першою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення, зокрема, в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Проста констатація самого факту наявності або відсутності висновку Верховного Суду щодо застосування норми права у справі з подібними правовідносинами не є достатньою підставою для відкриття касаційного провадження, оскільки норми КАС України вимагають визначення такої норми, щодо якої наявний або відсутній висновок Верховного Суду та викладення обґрунтувань неправильного застосування/ не застосування цієї норми права.
Лише загальні посилання на відсутність висновку Верховного Суду, за відсутності вмотивованих аргументів неправильного застосування певної норми права, не є підставою для відкриття касаційного провадження. 
Тому касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала, на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.
Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України,
У Х В А Л И В:
1. Касаційну скаргу Головного управління Національної поліції в Сумській області на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 21 липня 2021 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 02 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Сумській області про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на посаді та стягнення різниці заробітку повернути особі, яка її подала.
2. Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
3. Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.       
Суддя                                                                                                                       С.А. Уханенко