УХВАЛА

10 січня 2022 року 
м. Київ

Справа №  906/1227/19 
Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду                           Багай Н. О.,

розглянувши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 

на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 
і рішення Господарського суду Житомирської області від 02.09.2021 у  справі

за позовом Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Київська 102"
до 1)  Житомирської міської ради, 2)  Виконавчого комітету Житомирської міської ради, 3)  Департаменту реєстрації Житомирської міської ради, 4)  Комунального підприємства "Виробниче житлове ремонтно-
експлуатаційне підприємство №9",
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідачів: 1) Приватного підприємства "Міклуш", 2) ОСОБА_1 , 
про визнання протиправним та скасування рішень 

ВСТАНОВИВ:

21.12.2021 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 і рішення Господарського суду Житомирської області від 02.09.2021 у справі №  906/1227/19, подана 10.12.2021 через засоби поштового зв`язку.
Перевіривши матеріали касаційної скарги ОСОБА_1 , Верховний Суд дійшов висновку про наявність підстав для залишення касаційної скарги без руху з огляду на таке.

Відповідно до пункту 5 частини 2 статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).

Так, відповідно до абзацу 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини 1 цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.

Звертаючись із касаційною скаргою, ОСОБА_1 підставою касаційного оскарження визначає неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадку застосування норми права без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 915/691/18, від 08.05.2018 у справі №  904/5196/17, від 23.10.2019 у справі №  598/175/15-ц, від 14.05.2018 у справі №  753/20293/16-ц, від 17.05.2018 у справі №  127/4843/16-ц, від 03.05.2018 у справі 464/3427/15-ц, постановах Вищого господарського суду України від 09.10.2017 у справі №  904/819/17, від 20.04.2016 у справі №  904/8578/15, від 13.04.2016 у справі №  916/2853/15, ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 10.06.2015 у справі №  6-8823св15, від 11.02.2015 у справі №  6-39117св14.

Проте у касаційній скарзі ОСОБА_1 , хоч і зазначено посилання на пункт 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, проте не наведено належного обґрунтування підстав касаційного оскарження.

Верховний Суд зазначає, що у випадку оскарження судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржнику необхідно чітко вказати норму права, висновок щодо застосування якої був сформований Верховним Судом, дату прийняття відповідного судового рішення та номер справи, навести сам висновок і зазначити, в чому полягає невідповідність оскаржуваного судового рішення сформованій правозастосовчій практиці.

Однак, посилаючись на постанови Верховного Суду, скаржник не визначив норми права, щодо застосування яких не враховано висновки Верховного Суду, та не навів самі висновки. 

Крім того, Верховний Суд звертає увагу скаржника, що посилання на постанови Вищого господарського суду України та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ не є підставою касаційного оскарження судових рішень відповідно до пункту 1 частини 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України. 

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини 2 статті 287 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. Крім того, згідно з частиною 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 

З огляду на це, посилання ОСОБА_1 на неврахування судами попередніх інстанцій висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Вищого господарського суду України та ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ не може слугувати підставою касаційного оскарження судових рішень.

Обґрунтовуючи підстави подання касаційної скарги, ОСОБА_1 також посилається на неповне з`ясування всіх обставин, що мають істотне значення для справи, та неправомірну відмову суду першої інстанції у допиті експерта.

Однак, оскаржуючи судові рішення на підставі пункту 4 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник повинен зазначити, яке саме процесуальне порушення призвело до прийняття незаконного судового рішення, та вказати яким чином це порушення впливає на встановлення обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. 

У разі посилання на недослідження зібраних у справі доказів, скаржнику необхідно зазначити, які саме докази не було досліджено судами попередніх інстанцій. У разі якщо скаржник вважає, що суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, він повинен зазначити, яке саме клопотання було відхилено судом та як це впливає на оскаржуване судове рішення. У разі посилання на встановлення судами обставин, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів, скаржник повинен вказати, який із доказів, на його думку, є недопустимим, та обґрунтувати таке твердження, а також зазначити, які обставини встановлено на підставі цього доказу, чому вони є суттєвими або як вони вплинуть на прийняття оскаржуваного рішення. 

У касаційній скарзі ОСОБА_1 викладено обґрунтування того, в чому, на думку скаржника, полягає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права під час ухвалення оскаржуваних судових рішень. Водночас належного обґрунтування передбаченої (передбачених) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підстави (підстав) скаржником не наведено.

Крім того, відповідно до пункту 2 частини 4 статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України "Про судовий збір".

Згідно з частиною 1 статті 4 зазначеного Закону судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Як установлено Верховним Судом, позовну заяву Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку "Київська 102" подало листопаді 2019 року. Після закриття провадження у частині позовних вимог справа №  906/1227/19 розглядається в частині двох позовних вимог немайнового характеру про:

-    визнання протиправним та скасування рішення тридцять шостої сесії сьомого скликання Житомирської міської ради № 1092 від 26.06.2018 року "Про проведення у відповідність до вимог Закону України "Про приватизацію державного і комунального майна" рішень міської ради від 18.12.2017 №870 та від 01.03.2018 №952 в частині виключення з Переліку об`єктів комунальної власності міста Житомира, що підлягають приватизації у 2018 році (Додаток №1) пункту 10 Розділу 2, а саме: щодо нежитлового приміщення, літера "А", площею 22,6 м2, що розташоване в АДРЕСА_1 ;

- визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 39572570 рід 08.02.2018 на об`єкт нерухомого майна нежитлове приміщення загальною площею 22,6 м2, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1480281418101.

Відповідно до підпункту 2 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, що діяла на час подання позовної заяви) за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру судовий збір становив 1 розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2019 рік" прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на 01.01.2019 установлено у розмірі 1 921,00 грн.

Згідно з підпунктом 5 пункту 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" (у редакції, чинній на час звернення з касаційною скаргою) за подання до господарського суду касаційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 200 % ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви.

ОСОБА_1 у касаційній скарзі просить скасувати постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 і рішення Господарського суду Житомирської області від 02.09.2021 та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 

Таким чином, звертаючись із касаційною скаргою, заявник мав сплатити  судовий збір у сумі 7 684,00 грн, а саме 1 921, 00 х 2 х 200  %, де 1 921,00 грн - ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви немайнового характеру, 2 - кількість вимог немайнового характеру, 200 % - ставка судового збору за подання касаційної скарги.

Однак ОСОБА_1 додала до касаційної скарги в якості сплати судового збору платіжне доручення від 07.12.2021 №  0.0.2368397630.1 на суму 3  842,00 грн. Тобто судовий збір сплачено не в повному розмірі.

Крім того, відповідно до частини 3 статті 290 Господарського процесуального кодексу України касаційна скарга підписується особою, яка подає скаргу, або її представником. До касаційної скарги, поданої представником, додається довіреність або інший документ, що посвідчує повноваження представника, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження. 

За змістом частини 1 статті 56 Господарського процесуального кодексу України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.

Касаційну скаргу підписано адвокатом М.  О. Янчуком як представником ОСОБА_1 . Однак скаржником до касаційної скарги не додано документів, що посвідчують повноваження представника, хоча у переліку додатків до касаційної скарги зазначено про долучення ордера на надання правової допомоги. Однак при огляді касаційної скарги цього документа не виявлено, про що Верховним Судом складено акт від 21.12.2021 №  29.1-11/700.

Відповідно до частини 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, вона залишається без руху.

Отже, для усунення недоліків касаційної скарги ОСОБА_1 необхідно:
-  навести та обґрунтувати передбачену (передбачені) статтею 287 Господарського процесуального кодексу України підставу (підстави) подання цієї скарги (із урахуванням змісту цієї ухвали);
- подати до суду касаційної інстанції докази сплати судового збору у встановлених законом порядку і розмірі, а саме у розмірі недоплаченої суми (3  842,00 грн) за реквізитами, що зазначені на офіційному сайті Верховного Суду в розділі "Судовий збір";
- подати документ, що посвідчує повноваження адвоката Янчука М.  О. на звернення до Верховного Суду з касаційною скаргою на день такого звернення.

У разі невиконання у встановлений законом строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржникові.

Керуючись статтями 234, 290, 291, частиною 2 статті 292 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд 

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 22.11.2021 і рішення Господарського суду Житомирської області від 02.09.2021 у справі №  906/1227/19 залишити без руху до 04.02.2022, але строк виконання цієї ухвали не може перевищувати десяти днів із дня вручення її скаржникові. 

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не  підлягає.

Суддя                                                                                                          Н. О. Багай