Головуючий суду 1 інстанції - Фастовець В.М.   
Доповідач -Карташов О.Ю.

Справа № 415/5892/19
Провадження № 22-ц/810/361/21

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2022 року                                         місто Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів Судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий суддя Карташов О.Ю.
судді Коновалова В.А., Луганська В.М.
за участю секретаря судового засідання Савочка К.С.
учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк»
відповідачі –  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 вересня 2019 року, ухвалене у складі судді Фастовця В.М. в м. Лисичанськ Луганської області,
за позовом Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року Акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» в особі філії – Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» (далі АТ «Ощадбанк») звернулось із позовними вимогами до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що між АТ «Ощадбанк» та  ОСОБА_1  був укладений кредитний договір № 88_066 від 17.12.2013 року, відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3.1.-2.3.3.,3.3.3. якого банк зобов`язався надати позичальнику на умовах договору грошові кошти в сумі 28300 грн, а позичальник зобов`язався прийняти, належним чином використати та повернути кредит, а також сплатити проценти за користування кредитом в розмірі 29 % річних.
Кредит надавався на 36 місяців з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 16.12.2016 року на споживчі цілі.
У якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором 17.12.2013 року було укладено договір поруки № 90 з  ОСОБА_2 , згідно якого поручитель відповідає по зобов`язаннях за Кредитним договором перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник. Солідарні боржники залишаються зобов`язаними перед кредитором до тих пір, поки всі зобов`язання по кредитному договору не будуть виконані повністю.
У зв`язку з невиконанням відповідачами умов договору, станом на 04.10.2018 року виникла заборгованість за кредитом у сумі 58883,04 грн, яка складається з простроченого боргу за кредитом - 22405,98 грн, процентів за користування кредитом за період з 01.09.2014 по 01.02.2017 - 15995,20 грн, інфляційних втрат банку з вересня 2014 року по вересень 2018 року - 10026,78 грн, інфляційних втрат банку з вересня 2014 року по вересень 2018 року за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 7105,48 грн, 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 02.09.2014 по 04.10.2018 - 1957,60 грн, 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 04.10.2018 - 1392 грн.
Позивач просив суд стягнути солідарно з  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за договором про іпотечний кредит № 88_066 від 17.12.2013 року у в сумі 58883,04 грн. 

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 12 вересня 2019 року ухвалено позов Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» заборгованість за кредитним договором № 88_066 від 17.12.2013 в розмірі 58883 (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот вісімдесят три) грн 04 коп., яка складається з простроченого боргу за кредитом - 22405 (двадцять дві тисячі чотириста п`ять) грн 98 коп., процентів за користування кредитом за період з 01.09.2014 по 01.02.2017 - 15995 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто п`ять) грн 20 коп., інфляційних втрат банку з вересня 2014 року по вересень 2018 року - 10026 (десять тисяч двадцять шість) грн 78 коп., інфляційних втрат банку з вересня 2014 року по вересень 2018 року за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 7105 (сім тисяч сто п`ять) грн 48 коп., 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 02.09.2014 по 04.10.2018 - 1957 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят сім) грн 60 коп., 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 04.10.2018 - 1392 (одна тисяча триста дев`яносто дві) грн.

Не погодившись з вказаним рішенням,  ОСОБА_1  звернулася до Луганського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить суд апеляційної інстанції рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 вересня 2019 року по цивільній справі № 415/5892/19 скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що належним чином про розгляд справи вона повідомлена не була. Крім того, зазначила, що кредитні відносини, які виникли між сторонами можуть доводитися виключно оригіналами наступних доказів: кредитної справи, платіжним дорученням з відповідним призначенням платежу, договором споживчого кредиту та договором поруки тощо. Позивачем не було надано суду жодного доказу, що слугував би підтвердженням наявності цивільного спору, а копії частково наданих необхідних доказів, не повинні були прийматися судом як належні та допустимі докази, носити для суду доказовий характер.

У судовому засіданні представник АТ «Ощадбанк» Горбачов С.О. апеляційну скаргу не визнав, вважав, що відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.
Відповідачі  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце судового розгляду справи повідомлені належним чином.
ОСОБА_1  надала клопотання, просила суд розглянути справу без їх участі.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справу.

Перевіряючи юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин справи та їх повноту, апеляційний суд, заслухавши суддю – доповідача, представника позивача, перевіривши матеріали справи, дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, - суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, - судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.  Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановлено, що між АТ «Ощадбанк» та  ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 88_066 від 17.12.2013 року про видачу відповідачеві 28300 гривень, на 36 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 16.12.2016 року на споживчі цілі зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 29% річних.
В якості забезпечення виконання позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором було укладено договір поруки № 90 від 17.12.2013 року з  ОСОБА_2 .

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України та частини першої статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами зобов`язання за кредитним договором не були виконані, в результаті цього виникла заборгованість перед банком у сумі 58883,04 грн, яка підлягає стягненню з останніх.

Колегія суддів вважає, що до такого висновку суд дійшов передчасно, виходячи з наступного.

Договір у встановленому законом порядку відповідачами не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачами укладення, чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про їх згоду з усіма умовами цього договору.

Щодо стягнення процентів за користування кредитом.

Відповідно до статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Кредитний договір № 88_066 від 17.12.2013 року укладений на 36 місяців з терміном остаточного повернення кредиту не пізніше 16.12.2016 року.

Таким чином, після спливу визначеного договором строку кредитування, право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки.

За таких обставин, банк не мав правових підстав для нарахування  ОСОБА_1  процентів за користування кредитом на умовах кредитного договору після спливу визначеного договором строку кредитування, тому сума нарахованих банком процентів за користування кредитом за період з 16.12.2016 року по прострочених процентах не підлягає стягненню.

Відтак, позовні вимоги в частині стягнення з відповідачів в солідарному порядку процентів за користування кредитом підлягають частковому задоволенню, а саме, за період з 01.09.2014 року по 16.12.2016 року в розмірі – 6143,14 грн.

Щодо позовних вимог банку про стягнення інфляційних втрат банку з вересня 2014 року по вересень 2018 року - 10026,78 грн, інфляційних втрат банку з вересня 2014 року по вересень 2018 року за прострочення сплати процентів за користування кредитом - 7105,48 грн, 3% річних за прострочення боргу за кредитом за період з 02.09.2014 по 04.10.2018 - 1957,60 грн, 3% річних за прострочення процентів за користування кредитом за період з 02.09.2014 по 04.10.2018 - 1392 грн, то колегія суддів, виходить з наступного.

Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати і три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання та вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Разом з тим, 07 вересня 2021 року набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» щодо звільнення деяких категорій внутрішньо переміщених осіб від негативних наслідків невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики».
Відповідно до ст. 9-2 вказаного Закону загальна сума процентів за кредитним договором та/або договором позики, боржником за яким є внутрішньо переміщена особа, яка у період після 20 лютого 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим та міста Севастополя або у період після 14 квітня 2014 року залишила або покинула своє місце проживання на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях, території проведення антитерористичної операції та/або в районі здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, не може перевищувати суми процентів, нарахованої протягом строку, на який надавався кредит (позика), за мінімальною ставкою, визначеною договором.
За невиконання чи неналежне виконання внутрішньо переміщеною особою, визначеною частиною першою цієї статті, зобов`язань за кредитним договором та/або договором позики не нараховується неустойка (штраф, пеня), не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, не застосовуються інші санкції майнового характеру.
Відповідач  ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою з 31.05.2017 року, що підтверджується Довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи № 2716.
Враховуючи положення ст. 9-2 Закону України «Про внесення зміни до Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» щодо звільнення деяких категорій внутрішньо переміщених осіб від негативних наслідків невиконання грошових зобов`язань за кредитними договорами та договорами позики», яким встановлено, що не настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та процентів річних від простроченої суми, то вимоги АТ «Ощадбанк» в зазначеній частині задоволенню не підлягають.

Щодо стягнення боргу за тілом кредиту.

Колегія суддів перевіряючи наданий позивачем розрахунок заборгованості у порівнянні з наданою позивачем інформацією щодо руху коштів за рахунками, вважає, що позивачем доведена наявність заборгованості за кредитним договором укладеним з відповідачкою за тілом кредиту в сумі 22405,98 грн.

Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, а строк виконання такого зобов`язання минув, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення заборгованості за тілом кредиту в сумі 22405,98 грн.

Ураховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за тілом кредиту в сумі 22405,98 грн є законним та обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1 , що вона належним чином про розгляд справи повідомлена не була та, що позивачем не було надано суду жодного доказу, що слугував би підтвердженням наявності цивільного спору, на увагу не заслуговують.

Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 13.08.2019 року прийнято до розгляду позовну заяву АТ «Державний ощадний банк» ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та розгляд справи визначено проводити в спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості за укладеним кредитним договором та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно частин першої, другої статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Пунктом 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Такого ж змісту норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75.
Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій. 
Надана позивачем виписка по особовому рахунку є належним доказом, що підтверджує рух коштів по банківському рахунку, операції, здійснені протягом операційного дня, наявності заборгованості по кредиту, його розмір відносно позичальника ОСОБА_1 .

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

В ч. 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч.10 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. З урахуванням сплати позивачем за подання позовної заяви судового збору у розмірі 1921 грн та сплати відповідачем ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги судового збору у розмірі 2881,50 грн та часткового задоволення позовних вимог, з урахуванням положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України з АТ «Державний ощадний банк України» на користь скаржника підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2480,70 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 390 ЦПК України, Луганський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, - 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 12 вересня 2019 року скасувати в частині позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом, інфляційних втрат та трьох відсотків річних, судових витрат та постановити в цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , та ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 заборгованість по процентам за користування кредитом за період з 01.09.2014 року по 16.12.2016 року в розмірі – 6143,14 грн.

У задоволені позовних вимог Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат за прострочення сплати боргу та процентів за користування кредитом, трьох відсотків річних за прострочення сплати боргу та процентів за користування кредитом відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Луганського обласного управління АТ «Ощадбанк» на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі – 2480,70 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 10 лютого 2022 року.

Головуючий                                                         О.Ю. Карташов

Судді                                                                 В.А. Коновалова

                                                                       В.М. Луганська